Hyvät katsojat! Olen lääkäri Pekka Reinikainen.
Tässä jaksossa Herra käyttää lääkäriä -sarjaa -
haastattelen kirurgi Mikko Tuulirantaa.
Mikko, olet toiminut yleiskirurgina vuosikymmeniä -
ja olet opiskellut lääkäriksi Ranskassa.
Millaista lääketieteen opetus oli Ranskassa opiskeluaikanasi?
No, silloin oli ensin 2 ensimmäisenä vuotena sellainen karsinta.
Se oli vapaa yliopisto. Sinne pääsi ylioppilastodistuksella -
kirjoittautumaan. Sitten 2 vuoden aikana tenttitulosten perusteella -
suurin osa porukkaa karsittiin pois.
Sitten pääsi kliinisille jaksoille, joissa oli joka päivä -
myös lauantaina - 4 tuntia sairaalaharjoittelua.
Sitten oli 4 tuntia luentoja. Niitä ei lauantaina ollut, -
mutta joskus pienryhmätöitä.
En osaa verrata lääketieteen opiskeluun Suomessa, -
koska täällä en ole opiskellut lääketiedettä.
Kumpi sitten on parempi?
Ainakin Ranskassa oli se hyvä, -
että valmistuminen ei ollut taattu yliopistoon päästyä, -
vaan siellä tosiaan karsittiin.
Vielä jatkokursseillakin jonkin verran tippui porukkaa pois.
Kun Suomessa on ne pääsykokeet, -
niin karsitaan siinä. Se oli aika rankkaa.
- Tuntuu tutulta. Itsekin olen opiskellut siellä, -
tosin eri yliopistossa, mutta se ei todella ollut helppoa.
Se oli koulumaista. Professorit päättivät tenttiajankohdista.
Ei opiskelijalla ollut sanottavaa.
Koin opetuksen varsin laadukkaana. Luennot olivat hyviä.
Vaatimukset olivat kovia, mutta reiluja. - Joo.
Olin iloinen siitä, että minulla oli etuoikeus opiskella siellä.
Varmaan sinäkin olit tyytyväinen saamaasi opetukseen?
- Joo, siinä oppi uuden kielen. Minä en koulussa lukenut ranskaa.
Menin tavallaan ummikkona. Kävin vain 4 viikon pikakurssin Helsingissä.
Se oli pakko opetella siellä. 1. vuoden kävin tuplasti.
Yhden vuoden sai kerrata, kun olin mennessäni melkein ummikko.
Sinä aikana oppi sen tarpeellisen, muttei osannut puhua sillä tavalla.
Kun on Pohjanmaalta, se ärrä aina vähän pärisee ja paljastaa -
ulkomaalaiseksi. Tulee silti ymmärretyksi ja ymmärtää.
- Kuulostaa kovin tutulta. Minulle kävi nimittäin samoin.
Kovin kiintoisa kokemus se oli. Tuolloin politiikkana oli, -
että n. 20 % meistä koulutettiin ulkomailla: Sveitsissä, -
Saksassa, Ranskassa, Itävallassa. Näitä lääkäreitä on meillä paljon.
Se on rikkaus, koska se tuo kielitaitoa ja muuta ajatteluakin.
Oliko sinulla kirurgin ura selvillä jo opiskeluaikoina?
On tasan 40 vuotta siitä, kun menin siellä kirurgianosastolle kandiksi.
Se oli 4 kuukauden harjoittelujakso ja se oli ensimmäinen, -
ei kun toinen jakso kliinisellä puolella. Siellä innostuin kovin.
En tiedä mikä siinä on, mutta silloin melkein päätin asian.
Se oli niin kiinnostavaa, mutta en tiedä, mistä mielenkiinto tulee.
40 vuotta sitten päätin, että taidan pyrkiä tähän.
Meillä oli hyvä kannustava professori siellä, Louis Hollander.
Opettajat ja ensikosketus tiettyyn työmuotoon aika paljon vaikuttavat.
Itse olin Marie Curie -klinikassa, -
jossa tehtiin hyvin vaikeita, isoja syöpäleikkauksia.
Leikkaus saattoi kestää 9 tuntia.
Syömättä ja juomatta pidettiin 9 tuntia haavaa auki.
Silloin tuli tietty vastenmielisyys siihen, kun ne kestivät niin kauan.
Hakeuduin sitten sisätautityyppiselle uralle.
Minua kiinnosti taas fysiologia. Näin se menee tilanteesta riippuen.
Olin niin innostunut, että Hollander pyysi kesätöihin.
Hän kouluttaisi, mutta olin jo luvannut Suomeen. Piti kieltäytyä.
Ranskassa oli muuten aika rento ja mukava meininki.
Kun ensi kertaa päivystin kirurgian poliklinikkaa vielä opiskelijana, -
ompelin muutaman härkätaistelussa saadun haavan.
Kyse oli näet Etelä-Ranskasta ja oli tällaisia haavoja.
Puolenyön jälkeen tuli nälkä. Kysyin: "Onko päivystäjälle ruokaa?"
Osoitettiin jääkappia, jossa oli ruokalautanen ja 1 litra viiniä, -
jota en tietenkään juonut. Se oli viinintuotantoaluetta -
ja siellä oli tavattomasti maksa- kirroosia, mikä oli tosi ikävää.
Nythän Ranskassa on viininjuonti lopetettu lähes kokonaan. - Joo.
20 % ranskalaista ei juo viiniä lainkaan.
Alkoholinkulutus on siellä pienempi kuin Suomessa.
Kirroositapauksiakin on nyt meillä enemmän. Näin ajat muuttuvat.
Tuo kirurgin työ on aika haasteellista ja raskasta.
Itse olen ollut noin puolivuotta kirurgiapulaislääkärinä.
Jos vatsaontelo avataan päivystys- aikaan päivystysleikkauksessa, -
niin ei aina tiedä, mitä sieltä vastaan tulee.
Täytyy olla varautunut sekä pitkään että lyhyeen juttuun. - Joo.
Oletko kokenut työn kuormittavuuden rasitteena -
ja oletko joutunut paljon päivystämään?
Kyllä nuorempana aluesairaalassa joka 2. - 3. päivä oli päivystystä.
Keskussairaalassa vähemmän. Pariin vuoteen ei ole tarvinnut päivystää.
Kyllä siihen saakka oli välillä...
Pisin päivystys on ollut sunnuntai- aamusta torstai-iltapäivään -
ja olin nukkunut 2 t koko aikana. - Se on kammottavaa. - Joo.
Tätä on tutkittu, että pari vuorokautta valvonut lääkäri -
on ikään kuin noin 1 promillen humalassa. - Joo.
Jos 3 vrk valvoo, niin taantuu 12-vuotiaan asteelle -
noin leikkisästi sanoen. Siinä otetaan kyllä riskejä.
Onneksi se on vähentynyt. Aluesairaalan pisin päivystykseni -
kesti perjantaiaamusta maanantai-iltaan.
Eikä siellä nukuta. Siellä tapahtuu niin paljon. - Joo.
Jos siellä on jakamaton päivystys eli päivystät kaikkia aloja, -
siellä kyllä ammatin oppii. Lääkärin työstä puolet on käsityötä.
Käytännön lääkärin työ on paljolti käsityöläisen hommaa. - Joo.
Mitä mieltä olet nykyisestä kirurgian tilasta?
Lehdissä kirjoitellaan, että meillä tehdään vuosittain -
10 000 turhaa polvileikkausta ja 10 000 turhaa olkapääleikkausta.
Onko tässä mitään perää ja olisiko parantamisen varaa?
Joo, tämähän on aika uusi asia, -
että kirurgisten toimenpiteiden vaikutusta on alettu selvittää.
Se on ihmeellistä. Joku on keksinyt jonkun leikkauksen -
ja kun on nimeä ja asema, niin muutkin alkavat apinoida.
Ei ole asiaa selvitetty. Se on kummallista.
Ehkä vasta 15 vuoden ajan. Kyllä tässä lienee perää.
Itsekin olen nuorena tähystänyt turhaan polvia.
Tuli se artoskooppi ja luultiin, -
että kun siistitään vanhuksen pieni kierukkarepeämä, polvi paranee.
Eihän se näin ole. Itsekin olen aikanaan näin tahattomasti tehnyt, -
kun luuli siitä olevan hyötyä. - Väline houkutteli ylikäyttöön.
- Joo. - Näin helposti käy, mutta tuo on tärkeä asia.
Jos uusi lääke tulee markkinoille, se vaatii valtavat tutkimukset -
ja satojen miljoonien eurojen kokeet: vaikuttavuus, turvallisuus, -
muut seikat ja silti tulee ikäviäkin yllätyksiä. - Joo.
Ennen käyttölupaa se on aika tarkkaan selvitetty.
Kirurgiassa ei ehkä näin ole ollut, etenkään aiemmin. - Ei.
Kirurgeilla on ollut suuri auktoriteetti, Jumalasta seuraavia.
Esim. 1930-luvulla Lintonin keksin- nöllä alettiin hoitaa suonikohjuja.
Koko sääri auki ja suljettiin yhdyslaskimoita.
Kuviteltiin sen sillä paranevan, mutta sehän pahentaa tilannetta.
Meni vuosikymmeniä, kunnes alettiin tutkia sitä.
Minäkin lopetin vasta 90-luvun alussa huomatessani ne turhiksi.
Asiaa pidettiin itsestään selvänä. Sai tehdä mitä leikkauksia vain.
Kukaan ei kumma kyllä kysellyt perään. - Joo.
Uusi lääke pitää tutkia, mutta uusi leikkaus...
Tänäkin päivänä joku vaan alkaa tehdä ja sillä siisti.
Aika mielenkiintoisia ja erikoisia asioita. Emme halua ketään -
syyttää tai moittia. Näin edetään yrityksen ja erehdyksen kautta.
Aika hauska selvitys, kun polvileikkauksia tutkittiin, -
niin tehtiin vain näennäisviilto eli ei mitään.
Toiselle tehtiin se tähystys. Tulokset olivat samanmoisia.
Tehtiin vain reikä ihoon ja kilisteltiin instrumentteja hämäykseksi.
Iäkkäämmillä polven kuluma ilmenee aluksi niin, -
että kierukka rappeutuu ja siitä irtoaa pieniä paloja.
Näin on. Ei aina suinkaan tarvitse tähystää eikä repiä kierukkaa irti.
Tulos saattaa olla suht koht yhtä hyvä -
odota-ja-katso -asenteella, kun edetään rauhallisesti.
Kyllähän leikkauksilla saadaan aivan loistavia tuloksiakin.
Nämä uudet leikkaukset, joita tehdään -
esim. eturauhasen syövän totaalipoisto.
Se kestää useita tunteja ja jos se onnistuu, -
niin kuitenkin potilas paranee. - Joo.
Jos hyvin menee ja saadaan kaikki kudokset pois.
Tai rintasyövän säästävä leikkaus; asia voidaan hoitaa hienosti.
Totta kai ns. ohitusleikkaukset ja elinsiirtoleikkaukset -
ovat tehneet sen, että monet, jotka muuten olisivat menehtyneet, -
ovat eläneet jopa 15 vuotta siirron jälkeen.
Kyllä kirurgiassa on valtavasti hienoa edistystä tapahtunut.
Joo, kun vain osaa leikata oikeat potilaat. Siinä se viisaus onkin.
Minusta leikkaamaan oppiminen ei ole niin vaikeaa.
Ei tarvitse olla mikään nero eikä ylitaitava. - Joo.
Ehkä mikrokirurgia vaatii enemmän harjoitusta.
Tavalliset yleiskirurgiset leikkaukset ei ole niin vaikeita.
Sen moni oppii. Mutta se päätös, kenet leikkaa.
Ja onko tälle potilaalle leikkauksesta enemmän haittaa kuin hyötyä?
Se nimenomaan on se viisaus, että osaat valita ne potilaat.
Tämä on tärkeä asia ja vaatii valtavasti kokemusta.
Varmaan myös neuvottelua potilaan kanssa.
Mitä potilaskin toivoo, ettei ihan sanella.
Kerrotaan vaihtoehdot eli mitä hyötyä tai haittaa voi olla.
Oletko paljon potilaan kanssa ottanut asian puheeksi niin, -
että olet käynyt läpi sen hyödyt ja mahdolliset haitat?
Periaatteessa aina pyrin selittämään haitat ja jälkivaikutukset.
Joskus tapaus on niin selvä, että on pakko leikata.
Joskus on kiirekin, ettei ehdi selittää perin pohjin. - Joo.
Kun on vähän rajatapaus, mutta kuitenkin potilaalle haitta, -
esim. nivustyrä, jota olen tehnyt viime vuosina paljon, -
niin kerron kyllä potilaalle faktat.
Se on aika vaaraton tauti ja harvoin kureutuu.
Varmuuden vuoksi emme leikkaa, että se joskus kureutuisi.
"Varmuuden vuoksi" -kirurgiaa ei tehdä.
Jos vaivat ovat kovin lieviä, niin voi tulla huonompi lopputulos.
Sanon aina heille: "Tyrä meille ja arpi teille."
Tyrä vaihtuu leikkausarpeen ja se voi olla joskus tosi ikävä.
Jos vaivaa on ollut vähän, niin arpi haittaa tyrää enemmän. - Joo.
Erään ranskalaisen tutkimuksen mukaan 5 % nivustyräleikatuista -
koki tuloksen huonompana. - Aika mielenkiintoista. - Joo.
Se viittaa aika löysiin leikkausindikaatteihin. - Joo.
Oli leikattu hyvin lievin indikaatioin.
Kerron, että mitä enemmän vaivaa, niin suhteessa tulee parempi.
Ei silti pidä luulla, että siitä tulee uusi.
Se on korjattu, niin kuin kolariautokin on pakkeloitu.
Ei se ostajalle uudesta mene.
Se on varmasti hyvin tärkeää huomauttaa.
Monet ajattelevat, että lääkäri hoitaa kaiken entistä paremmaksi.
- Niin joo. -Ja korostaa sitä, että ei siitä ainakaan parempaa saa.
Oletko sitä mieltä, että tyrävyötäkin voisi joskus harkita?
Kyllä tällaisille vanhemmille miehille.
Joskus ihan tapauskohtaisesti se voi olla parempi ratkaisu.
Ei sen kanssa kovin pitkää voi elää. Jos on 90-kymppinen, -
elämä ei enää ole kovin pitkä eikä liiku paljoa, se voi olla parempi.
Kyllä se on joskus. - Niin, ei tule leikkausriskejä.
Ilmeisesti ne osittain nykyään tehdään puudutuksessa?
Itse teen paikallispuudutuksessa melkein kaikki.
Sanotaan, että paikallispuudutuksessa voidaan -
melkein puolikuollutkin leikata, vaikka olis mitä.
Se riippuu niin potilaasta. Tyrävyö on kuitenkin väliaikaisratkaisu.
Laitetaanko tyräkohtaan jonkinlainen paikka?
Juu, kyllä melkein. Paitsi lapsille. Lapsen tyrä on helppo.
Aikuiselle oikeastaan aina pannaan muovinen "kärpäsverkko" paikaksi.
- Ja pysyvät siinä? - Niin, pysyy siellä.
Mikä tyrän aiheuttaa? Onko siitä tutkimustietoa?
Nivustyrissä osa on synnynnäisiä.
Kun pojalla kives laskeutuu vatsaontelosta pussiin, -
kanava jää auki. Naisella vähän vastaavasti -
munasarjakehityksessä kanava voi jäädä auki.
Naisilla se on harvinaisempi, koska munasarja ei laskeudu niin alas.
- Aivan. - Vanhemmalla miehellä se johtuu kudosten rappeutumisesta.
Niin kuin iho vanhemmiten rypistyy, nivuskanavan lihaspeitinkalvot -
löystyvät ja se alkaa pullistua pikkuhiljaa.
Jos nostaa naapurin autoa ojasta...
- Joo, se ilmenee nostoissa, mutta ei johdu siitä.
Moni haluaisi sen työtapaturmaksi, kun nosti töissä.
Se johtuu kudoksen heikkoudesta ja voi ilmetä aivastaessa ja yskiessä.
- Se ei mene läpi työtapaturmana. - Ei mene.
Naisilla on ns. femoraalityriä miehiä enemmän.
Tyrä on enemmän sivussa. - Reisityrä on reiden tyvessä.
Se voi olla katala ja kureutua helposti.
Ne me pyrimme leikkaamaan, jos saadaan kiinni.
Se on hyvä tietää. Kuten totesit, niin sitä pelkoa on liioiteltu, -
että nivustyrä kureutuu ja aiheuttaa äkkikuoleman.
Oletko nähnyt kureutunutta nivustyrää?
Kyllä niitä on, mutta että tulisi äkkikuolema, -
niin ei Suomen olosuhteissa, missä pääsee lääkäriin.
Kyllä niitä päivystyksenä leikataan mutta paljon vähemmän -
kuin tulehtuneita umpilisäkkeitä. Emmekä sitäkään poista siksi, -
että se ehkä tulehtuu. Kureutuneita nivustyriä on paljon vähemmän.
Jos epäillään kureutunutta nivustyrää, -
niin miten nopeasti se on syytä leikata?
Se leikataan aina päivystyksenä nopeasti.
- Ei odoteta 2 päivää. - Ei. Yön pimeydessä leikataan.
- Joo, valtti on siinä parempi. - Joo.
Umpilisäke poistetaan, koska se voi tehdä vatsakalvontulehduksen, -
jossa kuolleisuus lienee n. 10 % tai suurempikin?
Ei Suomessa umpilisäkkeen tulehdukseen paljon enää kuolla.
Ehkä jotkut vanhukset, joiden diagnoosi viivästyy.
Ei näissä oloissa. En muista, koska olisi potilas siihen kuollut.
- Vaikka olisi vatsakalvontulehdus? - Kyllä ne yleensä hoituvat.
Hyvät antibiootit ovat erinomaisia. - Kyllä. Tosi harvinaista.
Umpilisäkkeen tulehduskin pitää -
aika nopealla aikataululla leikata.
Niitäkin on akuutteja ja subakuutteja. Ei kaikkia ihan heti.
Ei kovin pahaa ei välttämättä leikata yöllä, vaan vasta aamulla.
Onko niitä joskus hoidettu antibiooteillakin?
Nyt meillä on ollut tutkimus, jossa hoidetaan niillä. Ja osa paranee, -
jos ei ole päässyt kovin pahaksi. Osa niistä kuitenkin uusiutuu -
ja joudutaan leikkaamaan. Ja osa ei parane.
En oikein usko siihen. - Kuulostaa vähän epäilyttävältä.
Antibiootit eivät muutenkaan tee hyvää suoliston bakteereille.
En ole oikein innostunut. - Ei todellakaan.
Viime aikoina on umpilisäkkeellekin löydetty tietty rooli elimistössä.
Sitä ei välttämättä pidetä enää evoluutiojäänteenä.
Eräitten tutkijoitten mukaan poistettu umpilisäke 6-kertaistaa -
riskin sairastua clostridium difficile -suolistoinfektioon.
Umpilisäke toimisi varapankkina, josta tulisi uudet bakteerit -
syystä tai toisesta menetettyjen tilalle.
Väite on mielenkiintoinen ja osoittaisi, -
ettei umpilisäkekään olisi tarpeeton kiusa, vaan sillä olisi rooli.
Tällaisen näin. - Joo, se on vasta- syntyneellä huomattavan kookas.
Siinä on paljon imusolmukkeita. Se on immunologinen elin, -
jossa syntyy suoliston limakalvon vasta-ainetta immunoglobuliini A.
- Joitakin lymfosyyttejä myös. - Joo, se on hyvin tärkeää.
Sen merkitys vähenee sitten, -
kun on varhaislapsuus ohi. - Joo.
Todennäköisesti se on suolistobakteerien turvapaikka.
Jos saa antibioottiripulin ja umpilisäke on poistettu, -
erään ruotsalaistutkimuksen mukaan tuo ripuli uusii 4 kertaa herkemmin.
- Joo, sillä on tietty tehtävä. - On jopa esitetty, -
että jos on salmonella, punatauti tai tällainen suolistotulehdus, -
toipuminen on hitaampaa, jos umpilisäke on poistettu.
Mielenkiintoista. Toinen immunologinen elin on kateenkorva, -
joka on hyvin aktiivinen lapsuusiässä ja sitten kutistuu.
Sillä voisi olla vähän sama rooli lymfosyyttien kouluttamisessa -
tauteja torjumaan kuin umpilisäkkeellä.
Nyt on tullut tämä uusi hoitomuoto.
Tulehdukselliset suolistosairaudet ovat enentyneet eikä tiedetä miksi.
Niitten hoidossa on tehty ulosteen siirtoja - aika menestyksekkäästi.
- Joo. - Suoliston toiminnassa on paljon asioita, joita emme tiedä.
Turha antibioottikuuri voi aiheuttaa aika sekamelskan suolistossa.
Joidenkin tutkimusten mukaan turha kuuri naisella -
haittavaikutuksena jopa 6-kertaistaisi virtsatieinfektioriskin.
Se häiritsee sitä tasapainoa sen verran.
Oletko joutunut poistamaan vaikeita umpilisäkkeitä -
paikoista, missä niihin on hyvin vaikea päästä käsiksi?
Joo, sen paikka voi kovasti vaihdella.
Maksan allakin aika ylhäällä, missä sen ei pitäisi olla.
- Sieltäkin on löytynyt. - No, isommalla viillolla.
Tähystysleikkauksella pyritään myös, jos mahdollista.
Tähystimellä se ainakin löytyy.
Joskus ennen vanhaan, kun potilas oli oikein lihava -
ja sitä etsii rasvan seasta, -
niin kyllä se yöpimeällä oli aika tuskaa. - Joo, varmaan on.
Olen itsekin avustanut paljon yöllisiä leikkauksia, -
kun olen auttanut päivystävää kirurgia.
Kun lähdit hoitamaan umpilisäkkeentulehdusta, -
ja se löytyi maksan alta, niin oliko diagnoosi jo selvillä, -
kun avasit potilaan vatsan?
No, kyllä arvaus oli, että tämä voi olla se.
Kyllähän se oli... Tuota...
Kyllä niissä sitten on, että kirurgi joskus kammoaa sitä läskiä.
Sitä kun on, niin sieltä on joskus vaikeaa löytää...
Tähystysleikkaus on vatsa- elinkirurgiaa helpottanut.
Näkee paremmin ilman sormikopelointia.
Kyllä se on auttanut. - Lääketiede on tässä edennyt tavattomasti.
Itsekin avustin kirurgeja opiskeluaikana 1970-luvulla.
Silloin vatsahaava oli aika yleinen.
Vatsalaukkuja poistettiin ja hermoja katkottiin ja ties mitä.
Nämä leikkaukset ovat kai aika harvinaisia?
Ne ovat oikeastaan loppuneet. Jos vatsahaava puhkeaa, -
niin silloin leikataan, ei paljon muuten.
Uudet lääkkeet ovat erinomaisen hyviä.
Se voidaan hoitaa happosalpaajilla. Ei tarvitse poistaa vatsalaukkua, -
mistä potilaan elämä ei suinkaan parane. Tulee dumping-syndrooma.
Kun opiskelin, vatsalaukun typistys oli yleisimpiä leikkauksia.
Näin se muuttuu. - Muistan, kun avustin niitä poistoja.
Tieteen eteenpäinmenoa kuvaa, -
että henkilöä, joka keksi helikobakteerin roolin -
siinä vatsaongelmien synnyssä, pidettiin vähän tärähtäneenä.
Muistaakseni hän sai sitten Nobelin.
Joo, kaikki ne ensin ovat "tärähtäneitä". Ei uskota.
Jos joku rohkenee esittää jotain ihan mullistavaa, epäilys herää.
Yhdestä ammattilehdestä luin, että akuutti, -
hyvin voimakas alaselän kipu oli parantunut antibiooteilla.
Sitten mietittiin, että mikä asia tämä on.
Ei ehkä kuitenkaan bakteeri, vaan immunologinen ristireaktio -
jonkun bakteerin kanssa, joka laukaisi kiputilan.
Kun bakteeri poistettiin, selkäkin parani.
Mitä vielä saammekaan nähdä? - Joo.
Täytyy nostaa hattua niille lääketieteen pioneereille, -
joilla on ihan uusia ajatuksia taudeista.
Jatketaan tästä mielenkiintoisesta kirurgian taipaleesta, -
kirurgisista taudeista ja hoidosta kir. Mikko Tuulirannan kanssa -
seuraavassa osiossa. Käydään läpi sitä, -
mitä kirurgialla voidaan tehdä, mitä kannattaa tehdä -
ja etenkin, kuten tässäkin on käynyt ilmi, kenet kannattaa leikata.
Se on se tärkein kysymys koko alueella.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare
Meidät on kaikki luotu Jumalan kuviksi.
On tärkeää huolehtia terveydestä ja siten ennaltaehkäistä sairauksia.
Auta tukemalla tätä ohjelmaa.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Puhelu maksaa noin 10 euroa ja olet tukemassa tätä toimintaa -
kaikkien meidän yhteiseksi parhaaksi.