Hyvät katsojat! Tervetuloa Herra käyttää lääkäriä -ohjelmaan.
Tässä ohjelmasarjassa haastatellaan useita erikoisalojen lääkäreitä -
terveydenhoitoa ja potilas-lääkäri -suhdetta -
koskettavista kysymyksistä.
Tällä kertaa minulla on ilo haastatella LT Tiina Tasmuthia.
Tervetuloa, Tiina! - Kiitos, Pekka.
Mehän tapasimme jo yli 20 vuotta sitten, -
kun olimme yhdessä perustamassa -
Viron eli sikäläisittäin Eestin kristillistä lääkäriseuraa.
Se oli kovin mukava kokemus.
Mukana oli myös tri Heljut Kapral, Grand Old Man, -
90-vuotias hieno, upea vanha herra, johon oli suuri ilo tutustua.
Olet saanut Virossa koulutuksen, myös kirurgin koulutuksen.
Kerrotko hiukan työstäsi siellä? Millaista lääkärin työ siellä oli?
Lääkärinä oli hyvä työskennellä. Potilas-lääkäri -suhde oli -
semmoinen, niin kuin yleensä on kahden ihmisen kohtaaminen, -
ammattilaisen ja apua tarvitsevan kohtaaminen.
Se Neuvosto-tausta tietysti toi sinne oman vivahteen, -
ja meni muutama vuosi ennen kuin sain edes käytännön lääkärinä -
oikeutta tehdä töitä, kun olin kristitty.
Pikkuhiljaa sitten alettiin antaa lapsia hoidettavaksi.
Ne olivat syöpäsairaita lapsia.
Silloin tuli se lääkärin ilo -
ja se, mitä oikeasti ajattelin mennessäni opiskelemaan lääkäriksi.
Halusin työskennellä potilaitten kanssa.
Sehän tämän ammatin suola on. Siksi minäkin halusin olla yleislääkäri -
joka tekee potilastyötä. Ihmisten kanssa työskentely on sitä parasta.
Oliko silloin lääkärillä mielestäsi enemmän arvovaltaa, auktoriteettia?
Vai oliko tilanne suunnilleen sama kuin Suomessa nykyään?
Miten arvioisit? Oliko siinä eroa?
Vaikea sanoa... Vaikea sanoa.
Lasten parissa tietysti oli vähemmän kysymyksiä.
Lapsipotilailla ei tietysti ole juuri ollenkaan kysymyksiä.
Potilaani olivat niin pieniä, mutta lasten vanhemmat ja näin...
Nyt on sitten tietoisuutta tietysti enemmän.
Sitä kautta, mitä siitä auktoriteetista nyt sanoisi...
Mutta oli se erilaista. Työtahti oli erilaista.
Minulla oli 40 potilasta päivässä oikean lääkärityön aikana, -
mikä oli tavallaan "ovi kiinni - ovi auki" -tilanne.
Ei siellä paljon keskusteltu.
Joo, se on tosi hurja työtahti, 40 potilasta/pv.
- Ja syöpäpotilaita. - Vielä niin. Aika vaikeaa ja haasteellista.
- Oli se ja olin nuori enkä osannut miettiä, voisiko olla toisin.
Kesällä oli yli 40, kun kollegat olivat lomalla, -
mutta se vaan oli tehtävä. Potilaat varmaan kärsivät siitä.
- Varmaan. Suomessa ennen kansanterveyslakia, -
itse en ole silloin tehnyt töitä, mutta potilasmäärä kuulemma oli -
jopa 15 000/vuosi Suomessakin eli 30-40 potilasta/pv.
Se on tietysti ihan liikaa. Jos nykyään terveyskeskuksessa -
lääkäri katsoo 13-15 potilasta, jotkut pitävät sitäkin paljona.
Kyllä kiire on aika paha asia.
Virossa on hyvin korkealaatuinen lääkärikoulutus.
Tartonkin yliopistossa on suoma- laisia lääketieteen opiskelijoita.
- Kyllä, jo useita vuosia. - Se on erinomainen opinahjo.
Yliopisto aloitti toimintansa 2 vuotta ennen Turun yliopistoa.
Siellä on akateeminen sivistys hyvin korkealla tasolla.
Nyt olet toiminut Suomessa lääkärinä.
Olet tehnyt väitöskirjan syöpään liittyen.
Kertoisitko hieman siitä? Mikä sai sinut kiinnostumaan asiasta?
Väitöskirjan tekeminen oli jo Tarton yliopistossa -
opiskellessani minun haaveeni.
Haaveeni oli tulla hyväksi kirurgiksi -
ja sen ohella tehdä tutkimustyötä.
Kirurgitentin ja siihen Virossa tarvittavat palvelut suoritin.
Vuonna 1989 sai sen tentin tehtyä.
Opiskeluaikana tein paljon tutkimustyötä.
Kirurgian alalta tehtiin tutkimuksia. Leikattiin sikoja ja jäniksiä.
Tehtiin eri eksperimenttejä kokeneen kirurgiohjaajan kanssa.
Toivoin, että se jotenkin olisi jatkunut valmistuttua.
Ennen päätöskokeita kävin eräässä tutkimuslaitoksessa -
juttelemassa johtajan kanssa taustastani ja kiinnostuksestani.
Hän kysyi, mitä olin tehnyt. Oli monenlaisia palkintoja -
myös Neuvostoliiton yleisellä tasollakin saatu, ja näyttöä oli.
Hän oli kovin yllättynyt, että opiskelija tulee jo -
kyselemään sellaista. Hän tutustutti minut -
tulevaan ohjaajaani saman tien ja piti asiaa mielenkiintoisena.
Rintasyövästä he haluaisivat... kun olen nainen... ja kirurgi...
Rintasyöpäkirurgia oli heistä mielenkiintoinen aihe.
Hän vei minut yhteen Virossa hyvin korkeatasoisen ihmisen kanssa.
Hänkin oli innostunut ja heti paperilla piti otsikkoa kiinnostavana.
Lähdin takaisin Tartoon jatkamaan opintojani.
Siinä meni tasan viikko, kun sain soiton potentiaaliselta ohjaajalta.
Hän sanoi, että kaikki on peruttu. Kun tulet Tallinnaan, hän kertoo.
Väitöskirjaa ei tule, eikä sitä kirurgin työpaikkaa, -
mikä minulle myös siinä yhteydessä oli sovittu. Kaikki on peruttu.
Kun me tavattiin, ohjaaja sanoi, -
että sitä ei sulle ikinä sanota. Syy on se, että olet kristitty.
Se ei sovi tähän tutkimuslaitokseen, -
mutta olen järjestänyt, että saat työpaikan syöpäkeskuksesta.
Ne näkivät minussa jotakin ja sanoivat, -
että saan hallinnollisen ylilääkärin viran -
ja syöpärekisterin johtamisen sen lisäksi.
Mutta potilaita ei, -
ja tutkimustyö hautautui siihen.
Uudestaan se tuli silloin, kun tulin mieheni ns. saattajana -
tai mies tuli opiskelemaan tänne teologian jatko-opintoja v. -89.
Silloin minua kiinnosti juuri vuosi sitten avattu Terhokotitoiminta.
Tutustuin siellä perustajaan, silloiseen johtajaan Anneli Vainioon.
Hänkin kysyi menneisyydestäni ja tämmöisistä.
Olin siellä vapaaehtoisena. Tein ihan peruspesusta lähtien kaikkea.
Halusin viedä sen sitten Viroon aikanaan.
Anneli sanoi, että on hyvä, että olet tutustunut tähän, -
mutta jos rupeaisitkin oikeasti tekemään väitöskirjaa?
Hän vei minut huoneeseensa ja antoi muutaman apurahahakemuksen, -
mistä en lainkaan tiennyt, että tämmöisiä on olemassa.
Sitten hän antoi sähkökirjoitus- koneen, jota en ollut ikinä nähnyt.
Hän sanoi, että nyt sulla on monta päivää aikaa naputtaa sitä.
Laitoin apurahahakemuksia ja sain Suomen Akatemialta ison apurahan -
kahdeksi vuodeksi. Siitä se mun väitöskirjani alkoi.
Sama kultainen Anneli vei minut yhteen -
väitöskirjatyöohjaajani Eija Kalson kanssa.
Karl von Smitten kirurgipuolelta oli toinen ohjaaja -
ja kolmas ohjaaja oli onkologi. Se tuli rintasyövästä.
Se tuli rintasyöpäpotilaiden kivusta ja muista oireista.
Oltiin siis takaisin siinä rintasyövässä, -
vapaassa maassa ja näin ihanassa tilanteessa.
Herra järjesti uuden mahdollisuuden tehdä juuri sitä, mitä haluat.
- Juuri näin. - He ovat hyvin tunnettuja ja arvostettuja Suomessa.
Oli mielenkiintoista, että sait kontaktin Terhokodin toimintaan.
Se on upea asia.
Olin väitöstilaisuudessasi. Se oli kiinnostava uudentyyppinen avaus.
Haluaisitko kertoa jotain väitöskirjan sisällöstä ja tuloksista?
Tutkimme rintasyöpäpotilaiden elämänlaatua.
Miten silloin, kun hoitotulokset ovat hyviä, siis länsimaissa?
Millaiset jäljet kuitenkin hoidoista ja sairaudesta jäävät?
Juuri kivuista eli onko leikatun rinnan alla tai kainalossa kipuja?
Tuleeko turvotuksia? Miten psyyke jaksaa?
Sitten kokeilimme yhtä lääkeainetta niille, -
joille oli jäänyt kovia kipuja leikkauksesta.
Oli tosi mielenkiintoista. Kun katson taaksepäin, -
se oli minulle monentapaista koulua.
Tutkimustyön ohella opiskelin siinä myös suomen kieltä.
Kliinisessä työssä puhuin ihmisten kanssa.
Ne vähän hellästi korjailivat, ja itsekin opin sitten pikkuhiljaa.
Se oli siinä mielessä ihanaa aikaa myös.
- Joo, on hyvin tärkeää osata puhua potilaan äidinkieltä. - Kyllä.
Vaikka huonostikin. Itse olen toi- minut kuntoutuslääkärinä 16 vuotta.
Tunnen myös näitä sivuoireita jonkin verran, -
mm. käden turvotusta imusolmukkeiden poiston jälkeen.
Saattavat olla hankaliakin oireita.
Väitöskirja meni hyvin läpi, ja siitä sitten pääsit eteenpäin.
Mitä mieltä olet tästä nykyajan geenikartoituksesta?
Jotkut filmitähdet ovat geenikartasta nähneet syöpäriskin -
ja poistattaneet ennaltaehkäisynä molemmat rinnat (mastektomia).
Kuulostaako tämä sinun korvissasi perustellulta toimenpiteeltä?
Tämä ei ole ihan jokapäiväistä työtäni, -
joten en pysty tästä sanomaan ihan viimeistä sanaa.
Mitä omien syöpäpotilaitteni tapaamisissa huomaan, -
niin kyllä se joissakin tilanteissa on mielekäs.
Jos on nuori nainen, jolla on jo yksi rintasyöpä ollut -
ja geeniperimässä on vahva riski -
saada uusi syöpä tai leviäminen.
Siinä tilanteessa kyllä tehdään profylaktisia rintarauhaspoistoja.
Tehdään myös munasarjojen poistoja. Ne ovat erityistilanteita.
Ne punnitaan tosi tarkasti. Se ei ole yhden lääkärin vastaanotto, -
eikä potilaan halu, vaan siinä käydään perinpohjin riskit läpi.
Munasarjojen poisto ei ole ihan yksiselitteinen.
Se vaikuttaa naisen elämänlaatuun tosi paljon, kun on nuoresta kyse.
Vaikeita kysymyksiä, joissa potilas-lääkäri -suhde on tosi tärkeä.
- Varmasti. Oli hyvä, otit esiin tämän, -
ettei ole kyse yhden lääkärin/potilaan päätöksistä, -
vaan huolellisesta tiimiharkinnasta. - Kyllä.
Olemme lääketieteessä ehkä astumassa uuteen aikakauteen, -
kun 1 000 eurolla voi selvittää ihmisen koko perimän.
Mitä sieltä sitten löytyykin, jotkut haluavat tietää, toiset ei.
Voi miettiä, onko syytä sellaista yleensäkään tehdä.
- Joo, syöpien ja semmoisten kyseessä ollessa pitää -
hyvin kriittisesti ja varovaisesti myös kuunnella, -
mitä geenikarttojen saralla tehdään.
Semmoista geenikarttaa, josta selvästi ilmenisi, -
että tätä syöpää sairastat ja tätä et jne.
Se on niin monimutkaista. Ulkoiset tekijät ja kaikki vaikuttavat.
Me tiedämme kaikki, että syy ei ole yksinomaan se geeni.
- Joo, juuri niin. Geeniasiasta tiedämme oikeastaan aika vähän.
Nyt ilmeni, että ihmisen DNA:sta geenejä koodaa -
vain noin 2 % ja loppu on jotain säätelypaneelia.
Sen toiminnasta tiedetään vieläkin vähemmän.
Näiden kanssa kannattaa olla tosi varovainen.
Rintasyöpä on aika yleinen, lähes 5 000/v. Suomessakin.
Olisiko se työikäisten naisten -
peräti yleisin kuolinsyy Suomessa tällä hetkellä?
Ja myös uusia tapauksia on -
juuri nimenomaan rintasyövästä eniten. - Joo.
Se on kyllä iso joukko naisia, jotka sairastavat sitä.
Ne geenit jäävät tosi kauas tästä.
Lääkäreinä meidän tietysti pitää koko ajan olla kuulolla, -
mitä tiedemaailmassa tapahtuu.
Kuten lääkärit yleensä, olemme kriittisiä -
oman työn ja myös muiden suhteen, jos meillä on näyttöön perustuva -
lääketieteellinen näkökulma asioihin. - Joo.
Siinä iso joukko naisia tarvitsee lääkäreitä ja hoitajia, -
tätä ammattikuntaa.
Perusta on tietysti näytössä ja tutkimuksissa.
Mitään ei tehdä sokkona. Kaikesta neuvotellaan kollegoiden kanssa.
Mitä suosittelisit? Minkä ikäisenä ja kuinka usein -
naisten kannattaisi käydä mammografiassa?
Onko sinulle muodostunut tästä suositusta, -
joka voisi olla järkevää todeta yleisölle?
Nykyisin ne alkavat Suomessa yleensä 50-vuotiaina. - Joo.
Ja 69-vuotiaaksi asti 2 vuoden välein.
Niihin on aina hyvä osallistua, kun sitä tarjotaan.
Sitten puhuttiin niistä geeneistä. Jos on esim. suvussa ollut -
äidillä, isoäidillä, sisarilla, tädeillä rintasyöpää, -
sitten tulee eri suositukset. Se on myös tapauskohtainen.
Että myös nuorempana. - Mutta suosittelet niissä käyntiä.
Kutsun tullessa kannattaa mennä. - Minusta kannattaa.
Olemme tutkineet myös ihan viime aikoina sitä.
Meillä oli iso 1 000 naisen tutkimus siitä, missä syöpä löydettiin.
On tehty toisentyyppisiäkin tutki- muksia toisesta näkökulmasta -
myös seulontaan liittyen.
Meidän tutkimuksessa kuitenkin HYKS:n klinikalla leikatuista -
1 000 syövästä suurin osa oli mammografiassa löydettyjä.
Julkaisemme sen vähän ajan päästä. Sitten saa tarkemmat tiedot.
Tietysti gynekologien kontrolleilla on tärkeä osuus.
Siellä tutkitaan rintoja, mutta silloin syöpä on jo palpoitavissa -
eli tunnusteltavissa. Tuumori on silloin jo n. 1 cm:n kokoinen.
Mammografiassahan löydetään jo jopa 6 mm:n läpimittaisia.
- Joo, ja silloinhan ennuste on erinomaisen hyvä. - Kyllä.
Onko sinulle muodostunut käsitystä estrogeenin käytöstä -
riskitekijänä näissä rintasyöpätapauksissa?
Niitä käytetään esim. vaihdevuosi- oireisiin ja riskiä voi muodostua.
Joo, ja siinä on koulukuntien ja ammattikuntien välisiä eroja, -
mitä painotetaan. Estrogeeni vaikuttaa vaihdevuosioireisilla -
elämänlaatuun. Me olemme hyvin erilaisia.
Joku sietää sitä, että vesi valuu ja tulee kuumia aaltoja -
ja toiselle se on katastrofi. Minä lääkärinä en ole se, -
joka sanoo: "Sinun on kestettävä tämä!" tai "Ei missään nimessä!"
Se on taas keskustelun aihe. Keinot on.
Jos on esim. näkyvällä paikalla, niin silloin kärsii.
Jotkut eivät saa nukkua kuumien aaltojen takia.
Lyhytaikaista hoitoa - 2-3 vuotta ehkä 5 vuotta - mutta ei enempää.
Sellaista hoitoa kyllä, ja on paljon muitakin keinoja.
- Yleensä ei yli 5 vuotta? - Niin, näin suositellaan -
kirjallisuuden ja tutkimuksen perusteella.
Onko soijaestrogeenivalmisteista mielestäsi hyötyä?
Vai onko se lumevaikutusta? - Olen lukenut siitä, -
mutta en tässä kommentoi sitä. Se on vähän semmoista.
Se on ehkä viisainta. Mitään kiistatonta näyttöä ei minustakaan -
ole puolesta eikä vastaan. Ihminen on siitä ihmeellinen, -
että häneen vaikuttavat kovin monet tekijät.
Olen pitänyt myös aika paljon rintasyöpäkontrolleja -
vastaanotoilla viime vuosina.
Sitä huomaa, että naiset käyttävät aika paljon erilaisia lisäaineita.
Jotkut tuovat ne esille, jotkut ei, mutta niitä käytetään.
Yksi pieni varoituksen sana kuitenkin -
niistä kaikista kapseleista.
Vitamiinit, hivenaineet - kaikkia en edes osaa nimetä, pitkät listat.
Mutta näen verikokeissa... Esim. 1, 3 ja 5 vuoden kontrolleissa -
meillä otetaan verikoe, myös maksa-arvo Alat.
Aluksi ihan säikähdin.
Apua! Koko ajan normaalit maksa- arvot ja nyt moninkertaistuneet.
Sitten tutkittiin enemmän. Onko maksassa etäpesäkkeitä -
tai mitä on tapahtunut? Vuosien varrella olen oppinut kysymään: -
"Oletko viime kontrollin jälkeen aloittanut jotakin?"
Sitten tulevat esille kaikenlaiset lisäaineet.
Sitten me yleensä sovimme, ettei potilas kuukauteen käytä mitään.
Sitten otetaan uusi verikoe. Ja yleensä ne normalisoituvat.
Ai, tämä johtui tästä. Kaikilla ihmisillä ei silti nouse.
Lääkäritkään eivät osaa vastata kaikkiin kysymyksiin.
Hyvä suomalainen ruoka on perus- suositus eikä paljon siitä yli.
Tämä oli kovin kiinnostavaa. Olen elinsiirtokirurgeilta kuullut, -
että jotkut luontaisvalmisteista ovat johtaneet maksavaurioihin, -
jopa maksansiirtoon. Ne eivät ole ihan harmittomia.
Kuten totesit, olemme yksilöitä. Toiselle sopii, toiselle ei.
Potilaita kannattaa rohkaista kertomaan rehellisesti, -
mitä lisäaineita käyttävät. Sillä voi olla hyvinkin suuri merkitys.
Joo, sitten toinen asia. Nyt enemmän kuin vuosia sitten -
verikokeissa näkyy alkoholinkäyttö ikäihmisissä - naisissakin.
Sitä kautta otetaan nöyrästi puheeksi, -
että suositellaan säästämään maksaa ja elimistöä -
ja sitä hyvää, mitä on, eikä vaurioiteta sitä alkoholilla.
Ne keskustelut eivät ole ihan mieliaiheita.
Kauheasti ei tee mieli potilaan kanssa tästä puhua, -
mutta sehän on meidän työ. Se perustyö, -
mitä teen levinneen syövän kanssa, on taas omaa luokkaansa.
Siinä käydään taas erilaisia keskusteluja.
Niissä myös vuorovaikutus korostuu.
Siihen varmaan mielellään palaamme vielä.
Suomessa on todella vaikea ottaa alkoholia puheeksi, -
ja ehkä vielä vaikeampi naisilla. Itse kouluttauduin Ranskassa.
Ensimmäinen kysymys oli: "Hyvää päivää, miten maksa jaksaa?"
Siinä mentiin suoraan asiaan.
Olen nähnyt tutkimustuloksia, joiden mukaan aika pienetkin määrät -
eli muutama keskiolut päivässä, lisäisi selvästi rintasyöpäriskiä.
Vaikuttaa siltä, että se on huomattava riskitekijä.
Kun naiset ovat alkaneet juoda "miehekkäästi", se on valitettavaa.
Siitä kyllä on syytä puhua ja muistuttaa, -
että se on yksi syövän riskitekijöistä.
Jonkin tutkimuksen näin, jonka mukaan joka 4. syöpä -
voisi johtua alkoholista, mikä oli aika mielenkiintoinen väite.
Syöpähän lisääntyy. Joka 3. suoma- lainen tulee saamaan syövän.
Eräässä tutkimuksessa todettiin, -
että vuoteen 2030 mennessä syöpä lisääntyisi 70 %.
Siihen on tosiaan monia muitakin tekijöitä.
Ilmeisesti ylipainokin voi olla monen syövän lisäriskitekijä.
Onko sinulla ollut potilaiden kanssa... -
Varmaan otat näitäkin asioita puheeksi, mutta onko vastustusta, -
jos neuvotaan vähentämään alkoholia ja tarkkailemaan painoa?
Ymmärretäänkö, että nämäkin seikat voivat vaikuttaa syövän syntyyn?
Luulen, että se riippuu aika paljon siitä, miten se keskustelu menee.
Ainakin pyrin siihen, etten mene johonkin korkeuksiin -
ja sanon: "Sinä pikkuruinen, kerron, miten sinun pitäisi elää."
Kysymys on keskustelusta "ihminen ihmiselle", -
ja minä lääkärinä ehkä hiukan jostain tiedän, -
mihin se voi johtaa. Niin kuin nöyrästi.
Samalla katsoo silmistä, meneekö se perille. Loukkaako se?
Jos se loukkaa, otan askeleen taakse ja yritän niitä hyviä asioita.
Sulla oli pieni syöpä. Se hoidettiin pois. Sulla on elämä käsissä.
Sulla on mahdollisuus käyttää sitä siihen, mitä kaikkea hyvää on.
Älä tuhoa sitä maksaa, mitä sun elimistö tarvitsee "laboratoriona".
Niin kuin sen tyylisesti. En mä voi mennä opettamaan, että nyt näin.
Niin, sormi pystyssä saarnaaminen ei toimi, -
vaan potilaan tulee itse kokea se ahaa-elämys -
ja häneen pitää suhtautua rakkaudellisesti ja yksilöllisesti.
Se on modernia. Ohi on ne ajat, jolloin eräs vanha kollega sanoi -
1960-70-luvulla: "On ollut vielä sen verran paljon potilaita, -
ettei ole tarvinnut kohteliaaksi ryhtyä."
Tämä on onneksi ohi ja lääkäri- potilas -suhde on aivan muuta, -
kuin mitä se oli muinoin.
Seuraavassa jaksossa tohtori Tiina Tasmuthin kanssa keskustelemme -
syöpäpotilaiden tunnemaailmasta.
Meidät on kaikki luotu Jumalan kuviksi.
On tärkeää huolehtia terveydestään ja näin ennaltaehkäistä sairauksia.
Auta tukemalla tätä ohjelmaa.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Puhelu maksaa noin 10 euroa ja olet tukemassa tätä toimintaa -
kaikkien meidän yhteiseksi parhaaksi.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare