Tervetuloa ohjelmaan, herra Bittner. On suuri ilo saada teidät Suomeen.
On hienoa olla täällä. ―Kiitos paljon.
Onko Elämän marssi vain yksi Israel-aktio muiden joukossa?
Miten se eroaa muista Israel-marsseista?
Mistä siinä on oikein kyse?
On paljon hyviä aktioita, -
mutta Elämän marssi eroaa siten, että murramme vaikenemisen muurin.
Se liittyy omaan menneisyyteemme.
Haluamme muistaa holokaustia, tuoda esiin sovintoa -
sekä olla esimerkkinä antisemitismiä ja juutalaisvihaa vastaan.
Se on tärkeää tällä hetkellä. ―Erityisesti juuri tässä ajassa.
Siksi mobilisoimme juuri nyt Elämän marsseja.
Olemme järjestäneet Elämän marssin 20 maassa ja 400 kaupungissa.
Jokaisessa maassa on tärkeää, että korotamme äänemme, -
sillä antisemitismi on suorastaan räjähtänyt käsiin Euroopassa.
Siksi tuemme muita Israel-aktioita, mutta haluamme poistaa -
vaikenemisen muurin kansojen, yksilöiden ja seurakuntien yltä.
Miten on mahdollista, että Elämän marssi on levinnyt niin nopeasti?
Se liittyy historiaamme. Olen kotoisin Tübingenistä.
Se on yliopistokaupunki Etelä- Saksassa. Sillä on natsimenneisyys.
Siellä koulutettiin SS-rikollisia, -
jotka panivat toimeen 700 000 juutalaisen surmaamisen.
Oli kyse yliopistostamme, joten asialle oli pakko tehdä jotain.
Pohdimme, mitä me natsien jälkeläisinä voisimme tehdä asialle.
Kukaan ei puhunut tästä asiasta.
Meidän saksalaisten yllä oli vaikenemisen muuri.
Isämme ja isoisämme olivat sysänneet sivuun syyllisyyden teoistaan.
Oli kuin meidän ja perheidemme yllä olisi ollut sumupilvi.
Kyselimme asiasta ja työstimme tarinoita. Kuulemamme järkytti meitä.
Aloimme tehdä parannusta ja etsiä Jumalaa.
Haluamme näyttää esimerkkiä ja murtaa isiemme vaikenemisen.
Jouduimme tekemään tästä parannusta sydämessämme.
Miten pystyitte murtamaan vaikenemisen muurin Tübingenissä?
Teittekö jonkin löydön, joka auttoi teitä siinä?
Kaupunkimme historia liittyy vahvasti minuun ja vaimooni.
Tulimme Tübingeniin opiskelijoina.
Perustimme siellä seurakuntia ja aloimme rukoilla, -
mutta Tübingenin yllä oli kuin hiljaisuuden muuri.
Pimeys peitti sen, niin kuin Jesajan luvussa 60 kuvataan.
Teimme seurakuntana kaiken, minkä osasimme ja ihmettelimme, -
kun asioita ei tapahtunut. Kohtasimme vastarintaa.
Sydämet eivät avautuneet evankeliumille. Pohdimme, -
mikä oli vikana. Meidän täytyi käsitellä kaupunkimme historiaa.
Aloimme paastota ja rukoilla, mutta emme saaneet läpimurtoa.
Muistan, että alkuvaiheessa vuonna 2003 rukoilimme, -
ja Pyhä Henki sanoi meille: "Isienne vaikeneminen on teissä."
Kysyimme, mistä vaikenemisesta Hän puhui. Herra sanoi, -
ettemme puhuneet uskomme juutalaisista juurista.
Hän sanoi myös: "Vaikenette aivan kuin isänne ja isoisänne."
Pitää muistaa, että holokaustia ei olisi tapahtunut, -
elleivät seurakunnat olisi vaienneet.
Se onnistui, koska kansan suuri enemmistö ei korottanut ääntään -
eikä vastustanut, vaan katsoi vierestä, kun juutalaiset siirrettiin pois, -
kun heiltä vietiin kansalaisoikeudet ja kun heidät surmattiin.
Jumala sanoi, että tuo sama vaikeneminen oli meissäkin.
Ihmettelimme, mistä oli kyse. Niinpä aloimme kysellä asiasta -
ja käydä läpi perheidemme historiaa. ―Mielenkiintoista.
Ja se, mitä sitten tapahtui, on myös traagista.
Se oli traagista, koska perheessämme asiasta ei ollut puhuttu mitään.
Isämme ja isoisämme eivät puhuneet siitä, että olivat mukana SS:ssä, -
tekivät yhteistyötä natsien kanssa ja olivat mukana monissa asioissa.
Aloimme kysellä, mitä oli tapahtunut.
Seurakuntamme johtajat alkoivat kertoa isoisiensä tarinoita.
Jonkun isoisä oli todistanut joukkoampumista Puolassa, -
toisen isoisä toisessa paikassa. Muut olivat tehneet jotain muuta.
Kaikki olivat vaienneet asiasta. Meissä alkoi syvä parannuksenteko.
Ymmärsimme, että meidän piti tehdä asialle jotain, -
sillä koska isoisämme vaikenivat, meidän piti murtaa tuo hiljaisuus.
Olemme tulevaisuudelle vastuussa siitä, että korotamme äänemme -
juutalaisvihaa ja antisemitismiä vastaan. Siitä syntyi Elämän marssi.
Mikä on Elämän marssin raamatullinen perusta?
Oletteko löytäneet sille raamatullisia perusteita?
Olemme kokeneet Elämän marssin leviämisen.
Aloitimme vuonna 2007 emmekä oikeastaan halunneet jatkaa.
Sitten Jerusalem Post -lehdessä julkaistiin artikkeli meistä, -
samoin New York Timesissä. Pyhä Henki kehotti meitä jatkamaan.
Toimme yhteen juutalaisia holokaustista selvinneiden jälkeläisiä -
ja natsien jälkeläisiä. Halusimme selvittää, mitä Raamattu sanoo tästä.
Liikkeen raamatullinen perusta on Jesajan kirjassa, -
esimerkiksi luvuissa 60 ja 62. Saanko lukea sen? ―Olkaa hyvä.
"Siionin tähden minun on puhuttava, Jerusalemin takia en voi vaieta, -
ennen kuin oikeus nousee siellä kuin aurinko -
ja pelastus kuin leimuava soihtu."
Jos me kristittyinä lakkaamme vaikenemasta ja korotamme äänen -
Israelin puolesta ja antisemitismiä vastaan, kansamme saa siunauksen.
Jakeessa Jes. 62:10 sanotaan: -
"Lähtekää, menkää ulos porteista, valmistakaa tie kansalle, -
valmistakaa, tasoittakaa valtatie, raivatkaa pois kivet, -
kohottakaa lippu merkiksi kansoille!"
Raivaamme pois kiviä Saksassa ja nyt myös 20 muussa maassa.
Näitä kiviä on joka maassa, ei vain Saksassa.
Menneisyyden kiviä, asioita, jotka estävät meitä -
kokemasta uutta herätystä ja paranemista maassamme.
Suomessakin vaikenemisen muuri peittää monia sota-ajan asioita.
Tässä asiassa on paljon tekemistä.
Olette sanonut, ettei pelkkä parannuksenteko riitä.
Pitää mennä pidemmälle.
Miltä Tübingenissä näyttää nykyisin? Miten olette menneet eteenpäin?
Parannuksenteon kautta saimme kokea muutoksen.
Meidän pitää tuoda totuus esiin.
Tübingenin ympäristössä oli keskitysleirejä.
Kun juutalaisia siirrettiin pois leireiltä sodan aikana, -
heidät lähetettiin kuolemanmarsseille. Niinpä aloitimme Elämän marssit.
Holokaustista selvinneet ja heidän jälkeläisensä kysyivät, -
saisivatko he marssia kanssamme.
Niinpä kuljimme vanhojen kuolemanmarssien reittejä.
Ne olivat ensimmäiset Elämän marssit. Meidän pitää puhua totuutta, -
vaikka se aiheuttaa kipua ja saa aikaan riitoja perheissämme.
Emme saa pysyä vain kirkkojemme ja seurakuntiemme sisällä, -
vaan sanoma pitää tuoda julkisuuteen.
Niinpä olemme rohkaisseet ihmisiä Suomessa ja kaikkialla, -
että on hyvä rukoilla Israelin puolesta.
Meidän pitää kuitenkin mennä kaduille ja toreille -
ja pyytää ensin julkisesti anteeksi antisemitismiä -
perheissämme ja seurakunnissamme.
Sitten meidän pitää sanoa, että seisomme Israelin puolella -
emmekä halua, että täällä on juutalaisvihaa tai antisemitismiä.
Mielestäni on todella surullista, -
etteivät juutalaisvainot ole vaikuttaneet vain niiden uhreihin, -
vaan myös niiden toteuttajiin, sivustakatsojiin ja heidän lapsiinsa.
Kertokaa tästä lisää. Meillä kaikilla on jotain tekemistä -
juutalaisvainojen kanssa, ne eivät kosketa vain vainojen uhreja.
Se on totta.
Vaikeneminen siirtyy sukupolvelta toiselle.
Jos olemme olleet osallisina jossain, -
lapsemme ja lapsenlapsemmekin saavat siitä jollain tavalla osansa.
Olemme itse kokeneet sen natsien jälkeläisinä.
Traumat voivat siirtyä tuleville sukupolville -
ja aiheuttaa jopa fyysistä kipua.
Sekä meidän syyllisten että uhrien jälkeläisten -
on korotettava äänensä.
Uskon, että tätä on myös Suomessa. ―Kyllä, liian paljon.
Valitettavasti. Psykologitkin puhuvat tästä.
Kyllä. He puhuvat sukupolvien yli siirtyvistä traumoista.
Kannamme mukanamme ja siirrämme lapsillemme isiemme, äitiemme -
ja isoisiemme kokemukset. Tästä on aiheutunut Suomessa paljon tuskaa.
Haluan saksalaisena sanoa, että me saksalaiset olemme syyllisiä -
moniin jatkosodan ja Lapin sodan aikaisiin tapahtumiin Suomessa.
Ensin olimme ystäviä, -
mutta Saksan armeija kohteli suomalaisia väärin.
Lapin sodassa saksalaiset tuhosivat kyliä ja kaupunkeja.
Jätimme myös perheet yksin, -
vaikka Suomeen syntyi saksalaisten sotilaiden lapsia.
Kaikki nämä traumaattiset asiat jättivät jälkeensä paljon tuskaa.
Saksalaisena tiedän, että tästä on tärkeä puhua.
Mitä voimme käytännössä tehdä tämän asian muuttamiseksi?
Tärkeintä on ensinnäkin hyväksyä totuus ja puhua siitä.
Se ei aina ole helppoa. Perheissä nämä asiat sysätään usein syrjään.
Tiedämme sen omista perheistämme. Haluan silti rohkaista jokaista -
puhumaan siitä, mikä on totta, tai jos asioista on vaiettu, kyselemään.
Toiseksi meidän pitää antaa tämän koskettaa sydäntämme.
Kyse on sydämestämme. Jeesus voi kohdata, parantaa ja pehmentää sen.
Seuraava askel on tuoda näitä asioita rukouksessa Jumalalle.
Tarvitaan myös sovitusta, koska nämä asiat ovat usein kipeitä.
Siksi meidän täytyy antaa tilaa anteeksiannolle ja sovitukselle.
Vain silloin kansa voi parantua.
Vasta silloin meillä on ääni, jolla puhua antisemitismiä vastaan.
Muuten omatuntomme soimaa meitä.
Tämä kaikki alkoi antisemitismistä ja sovituksesta, -
mutta se ei pääty siihen. Se näyttää minusta -
suurelta kansakuntien, avioparien, perheiden, yksilöiden ja seurakuntien -
väliseltä suurelta sovitusliikkeeltä.
Vaikenemisen muurissa on useita eri kerroksia.
Ensimmäinen taso on erittäin henkilökohtainen.
Daavid sanoi psalmissa 32: -
"Niin kauan kuin minä vaikenin synnistäni, ruumiini riutui ja kuihtui."
Vaikenemisella on aina kielteisiä vaikutuksia elämään.
Seuraavat tasot ovat vaikeneminen perheessä ja kansakunnan sisällä.
Sitten on vielä vaikeneminen seurakunnissa. Se liittyy aina siihen, -
minkä pidämme syvällä sisällämme, sekä välinpitämättömyyteen -
juutalaisten elämää kohtaan. Vaikenemisen muurin murtaminen -
liittyy aina syyllisyyteen, syntiin ja häpeään.
Emme saa vaieta henkilökohtaisistakaan synneistä.
Meidän pitää myös lakata vaikenemasta antisemitismistä.
Se voi olla välinpitämättömyyttä ja kielteistä suhtautumista asioihin.
Näihin voi törmätä seurakunnassakin.
Aivan. Surullista tässä on se, jos tämän takia -
kansakunta menettää identiteettinsä. Koen, että niin on käynyt Suomessa.
Jos menettää identiteettinsä, -
olo tuntuu turvattomalta, -
koska elämän perusta katoaa. Ihminen kadottaa identiteettinsä, -
kun hän on suojaton tai kun hän kokee tulleensa petetyksi.
Jos olen ymmärtänyt oikein, tämäkin on osa Suomen historiaa.
Niinpä identiteetin menetys ja häpeä kulkevat käsi kädessä.
En ole ollut Suomessa kauan, -
mutta uskon, että Suomella on tärkeä ääni ja kutsumus, -
jonka Jumala on suomalaisille antanut.
Hän voi palauttaa identiteetin ja poistaa kaiken häpeän.
Se voi tapahtua vain, jos myönnämme totuuden ja puhumme siitä. ―Aivan.
Kuten sanottu, Jumala on jo puhunut Suomelle Jerusalemissa, -
sillä Herran sana tulee Siionista.
Ja nyt Jumala on puhunut meille.
Hän sanoi, että Suomen pitää luopua Lutherin antisemitismistä.
Nämä ovat kovia sanoja, mutta ne ovat armoa.
Se on todellakin niin. Opiskelin Tübingenissä evankelista teologiaa, -
ja tämä asia vaivasi meitä kovasti.
Ensinnäkin se, että antisemitismiä on ollut jo 2 000 vuoden ajan -
ja toiseksi se, että Luther oli antisemitisti ja vihasi juutalaisia.
Hän teki paljon hyvää, puhdisti uskon ja oli siunaus myös Suomelle, -
mutta hänessä oli myös myrkky, jota kannamme yhä mukanamme.
Tuo myrkky on Lutherin antisemitismi.
Hänhän kirjoitti, että synagogat pitäisi polttaa -
ja että juutalaisille pitäisi tehdä kaikenlaista kamalaa.
Valitettavasti natsit ottivat hänen teksteistään oppia.
Tästä on nyt kirjoitettu paljon, mutta tuo myrkky on meissä yhä.
Uskon, että meidän, niin luterilaisten kuin vapaakristillisten uskovien, -
pitää hankkiutua eroon tuosta myrkystä ja tuoda se Jeesukselle.
Antisemitismi ei useinkaan ole aggressiivista vihaa, -
vaan välinpitämättömyyttä. ―Juuri niin.
Siksi on niin tärkeää korottaa äänensä antisemitismiä vastaan.
Mitä tapahtuisi, jos kaikki Euroopan maat kitkisivät antisemitismin juuret?
Uskon, että kokisimme herätyksen.
Elämän marssi on enemmän kuin Israelin siunaamista.
Se on uudistumisen ja ennalleenasettamisen työkalu -
ja voi myös tuoda maahan herätyksen.
Mitä tapahtuisi, jos me kaikki tekisimme tästä parannusta -
ja veisimme välinpitämättömyyden ristille? Jumalan sana kertoo sen.
Jumalan kirkkaus tulee esiin. "Nouse, loista kirkkaana!" Jes. 60:1.
Jumalan kirkkaus tulee esiin, ja pimeys katoaa.
Uskon, että tämä on Jumalan vastaus jokaisen kansakunnan paranemiseksi.
Olemme iloisia Jumalan tuomasta muutoksesta kotikaupungissamme, -
mutta olemme nähneet Jumalan alkavan siunata myös muita maita.
Minusta Suomi on siunattu maa, mutta kun tämä asia tapahtuu, -
tulee vielä suurempi läpimurto. ―Ja nyt on sen aika.
Ehdottomasti. Voin vielä sanoa, että olen Suomessa ensi kertaa, -
mutta olen hämmästynyt kuullessani, että Suomessakin on antisemitismiä.
Keskustelin juuri synagogan edustajan kanssa, joka kertoi, -
että verkossa on antisemitismisivustoja myös suomeksi.
Myös historiaa tutkitaan, -
ja sieltä paljastuu mm. tietoja suomalaisista SS-ryhmistä.
Nämä asiat tekevät kipeää, -
mutta ehkä Jumala sanoo, että nyt on aika puhua näistä asioista.
Aamen. Herra Bittner, haluaisitteko vielä sanoa jotain suomalaisille?
Onko teillä jotain sydämellänne suomalaisia varten?
Puhukaa suoraan katsojillemme.
Mielelläni. Ensinnäkin Suomi on siunattu maa.
On etuoikeus olla täällä. Mutta siunaukseen liittyy myös vastuu.
Kaikki se hyvä, mitä Jumala on teille antanut, myös velvoittaa teitä.
Haluaisin rohkaista teitä hyväksymään totuuden historiasta -
ja totuuden perheistänne ja puhumaan totuutta ääneen.
Haluan myös rohkaista teitä tuomaan sen kaiken ristin juurelle.
Älkää kuitenkaan jääkö paikallanne.
On hyvä rukoilla Israelin puolesta, pitää vartioita muurilla -
ja seistä Israelin rinnalla, mutta pitää ottaa askel eteenpäin.
Menkää kaduille ja korottakaa äänenne antisemitismiä vastaan.
Seiskää Suomessa asuvien juutalaisten ystävienne rinnalla.
On tärkeää, että teemme niin. Hyväksytään totuus.
Uskon, että siitä seuraa jotain tärkeää. Herra ottaa pois häpeän -
ja arvottomuuden tunteen ja antaa uuden identiteetin.
Hän tulee laskemaan kätensä Suomen ylle aivan uudella tavalla.
Uskon, että tämä siunaus tulee Suomen kautta muidenkin osaksi.
Toivon, että otat vastaan sen, mitä Pyhä Henki on nyt sinulle puhunut.
Tee niin, ja Herra muuttaa kivun ja tuskan siunaukseksi.
Jumala siunatkoon teitä! ―Aamen.
Kiitos teille. Sanomanne on todella tärkeä.
Uskon, että se saa aikaan muutoksen Suomessa.
Uskon ja toivon niin ja rukoilen sitä.
Kiitos paljon. Haluan rohkaista teitä järjestämään Elämän marssin.
Jään odottamaan, mitä Suomessa seuraavaksi tapahtuu. ―Teemme niin.
Suomennos: Anni Lähteenmäki