Olen Helena Penttilä ja olen sydämestäni iloinen, -
että olet kanssani hetken tässä Jumalan Sanan äärellä.
Oli merkillinen kokemus omassa elämässäni, -
kun valmistelin tätä sanomaa -
ja etsin Jumalan Sanan todellisuutta myös tähän tilanteeseen.
Olin eräässä ystäväpiirissä rukoushetkessä.
Siellä eräs ystäväni yhtäkkiä sanoi tämän sanan minulle: puhdas sydän.
Tajusin, että siinä oli Jumalan vastaus siihen aiheeseen, -
mistä tänään tässä hetkessä kanssasi haluan puhua.
Psalmissa 24 on nämä ihanat sanat: -
"Herran on maa ja kaikki, mitä siinä on, -
maanpiiri ja ne, jotka siinä asuvat. -
Hän on perustanut sen merien päälle, -
vahvistanut sen virtoja korkeammalle."
[Sitten tulee tällainen kysymys.]
"Kuka saa nousta Herran vuorelle -
ja kuka seisoa hänen pyhässä paikassaan?"
[Sitten tulee tämä suurenmoinen vastaus.]
"Se, jolla on viattomat kädet ja puhdas sydän, -
joka ei tavoittele turhuutta eikä vanno väärin. -
Hän saa siunauksen Herralta -
ja vanhurskauden Jumalalta, pelastajaltaan."
Pysähdyin tämän Sanan äärelle.
Tajusin, että psalmin laulaja katselee koko suurta kaikkeutta, -
mitä hänen on siinä mahdollista silmillään katsella.
Hän tajuaa vielä syvemmin, että kaikki hänen eteensä aukeneva -
on Jumalan valtavaa luomistyötä.
Jumala on asettanut kaikki kohdalleen.
Hänen, Herran, on maa ja kaikki, mitä siinä on.
Ja maanpiiri ja ne, jotka siinä asuvat.
Hän piirtää voimakkain vedoin, -
kuinka Jumala on perustanut sen merien päälle -
ja vahvistanut sen virtoja korkeammalle.
Jumalan luomistyö näkyy valtavalla tavalla hänen silmiensä edessä.
Monta kertaa ympärillemme katsellessamme -
näemme valtavan luonnon kauneuden.
Samalla näemme, kuinka paljon ihminen on tuhonnut sitä kauneutta, -
minkä Jumala on luonut.
Jumala on luonut valtavia vuoria ja asettanut ne kohdalleen.
Työtoverini oli Kanadassa Kalliovuorten äärellä.
Hän oli erään isän ja pienen pojan kanssa katselemassa -
vuorten valtasuuruutta, vuorijonoa, mahtavia huippuja.
Tuo 4-vuotias poika yhtäkkiä kysyy isältään: -
"Isä, kuka nämä on luonut?"
Hän ojensi pienen kätensä vuoria kohti -
ja katsoo isäänsä ja kysyy: "Kuka on nämä luonut?"
Silloin isä vastaa pienelle pojalle: -
"Jumala on ne luonut."
Poika katsoo taas ympärilleen ja sanoo hämillään: -
"Onpa krouvia tekoa."
Hän katseli rouheita vuoria, huippuja ja särmiä, -
mitä kallio ja kallion pinta oli.
Joskus näemme luonnon tällaisena.
Luonto ilmoittaakin itsensä joskus niin rajusti.
Kaikki on silti Jumalan hallinnassa.
Kaikella on oma tarkoituksensa ja kaikella on oma aikansa.
Tämä aika ei enää usko Jumalan luomistyöhön, -
että Jumala on luonut jne.
Se haluaa sulkea pois ihmisen elämästä jotakin äärettömän kallista.
Ihminen ei silti voi tehdä tyhjäksi Jumalan tekoja.
Ne tulevat tavalla tai toisella esille koko elämässä -
tai jossakin elämäntilanteessa.
Ihminen tajuaa, ettei kaikki ole voinut syntyä tyhjästä.
Kaikella täytyy olla alkunsa. Kaikella täytyy olla määräaikansa.
Tänään katselen psalmin laulajan tuntoja, -
kun hän katselee eteensä kaartuvaa kauneutta, -
ihmettelee, kuinka tarkalleen on virrat asetettu kohdalleen.
Samalla tulee pyhyyden ja Jumalan valtasuuruuden tunto valtavana -
hänen sisimpäänsä, ja hän ihmisenä joutuu huudahtamaan: -
"Kuka voi nousta Jumalan vuorelle?"
Nyt hän ei katselekaan inhimillisesti sitä Jumalan luomaa vuorta, -
vaan hän katselee sellaista vuorta, jonka ääreltä hän tajuaa: -
Itseni on mahdotonta päästä Jumalan vuorelle.
Päästä sisälle siihen Jumalan pyhyyteen tai Jumalan kirkkauteen, -
kaikkeen siihen, mitä Jumala on tehnyt pelastaakseen ihmiselämän -
kaikkien tuhovoimien, asioiden ja synnin keskeltä.
Kuka voi nousta Jumalan vuorelle?
Oletko koskaan laskenut tällaista kysymystä ajatuksistasi ulos?
Oletko ajatellut sitä, miten ihminen voi päästä yhteyteen -
elävän Jumalan kanssa? Psalmisti vastaa tässä samassa psalmissa, -
että Herralta saa siunauksen hän, -
jolla on viattomat kädet ja puhdas sydän.
Nyt me astumme sille alueelle... Jos katsot omia käsiäsi, -
et varmasti voi sanoa eikä yksikään ihminen voi sanoa, -
että käteni ovat viattomat. En ole koskaan tehnyt niillä mitään pahaa.
Toisaalta myöskin ymmärrän, että sydämeni ei ole puhdas.
On niin paljon elämän tuomaa moskaa ja ajatusta, -
tehtyjä ja tekemättömiä asioita, teoiksi pukeutuneita ajatuksia.
Voiko tällainen sydän olla puhdas?
Voiko tällainen sydän kohdata Jumalan kirkkauden, -
joka ei siedä syntiä eikä hyväksy syntiä yhteyteensä?
Silloin me tulemme sellaiselle elämänalueelle, -
jossa ihmisen täytyy tavallaan riisua omat kätensä, -
oma sisimpänsä, Jumalan pyhyyden edessä ja tunnustaa, -
ettei hänestä ole siihen.
On joskus niin merkillistä ja pelottavaa kuunnella, -
kun joku sanoo: "Jos Jumala, Sinä olet olemassa, -
niin tuhoa minut tässä hetkessä."
Hetken kuluttua hän saattaa nostaa kätensä ja sanoa: -
"Näettekö nyt, ettei Jumala tuhonnut minua?"
Hänen johtopäätöksensä on, ettei Jumalaa siis ole.
Jumala ei koskaan ole käskyvaltamme alla eikä meille alamainen.
Jumala osoittaa, että kalleinta ihmisen elämässä on löytää suhde, -
olla alamaisuudessa elävälle Jumalalle.
Silloin ihminen tajuaa jotakin Jumalan armon syvyydestä, -
Jumalan rakkaudesta. Hän rakastaa todella luomaansa ihmistä.
Tässä psalmissa sanottiin näin: "Hän saa siunauksen Herralta -
vanhurskauden Jumalalta, pelastajaltaan."
Tässä nousee se valtavin asia: -
Herralta tulee pelastus.
Herra on ainoa, joka voi vanhurskauttaa meidät.
Tästä on kysymys tänään.
Ajattelemme monesti, että elämä on niin kuin minä tahdon ja teen.
Eräs nyt jo Jumalan luona oleva ystävä kertoi tämän.
Oli joulun aika.
Hänen pieni firmansa oli toisen työnantajan alaisuudessa.
Hän teki ns. puutarhatyötä.
Hänellä oli puutarha, jota hän hoiti.
Hän oli vuokralla ja tunsi vuokranantajafirman toimitusjohtajan.
Tämä oli ison firman johtaja. Johtaja oli sanonut hänelle, -
että tietyltä alueelta hänkin voi hakea itselleen joulukuusen.
Niin hän eräänä vuonna joulun alla lähti kuusenhakumatkalle.
Kuusenottoalue oli merkattu, mutta kuinka ollakaan -
hän näkikin ojan toisella puolella eli toisella alueella -
juuri sellaisen kuusen, jonka hän halusi.
Niinpä hän harppasi yli sen pienen ojan.
Pian oli vesuri kuusen kyljessä, ja kohta kuusi hänellä mukana.
Hän tulee kotiinsa. Kuusi on pystytettynä, -
kynttilät ovat laitettuna, jotta ne voi jouluaattona sytyttää.
Hän kertoo häkellyttävästä kokemuksesta.
Hän sytytti nuo kynttilät, -
ja valo alkoi ilmavirrassa hiljaa liikehtiä.
Niin yhtäkkiä hän aivan kuin kuulee -
noiden hiljaa lepattavien liekkien keskeltä sanat: -
"Varas. Sinä olet varastanut."
Silloin hän tajuaa astuneensa erään ojan yli -
eikä hänellä ollut lupaa ottaa sitä kuusta.
Hän piti sitä oikeutettuna, mutta tuleekin se hetki, -
kun hän katselee kuusta ja ymmärtää, -
ettei hänellä ollut lupaa siihen. Hän on varastanut!
Hän sanoo, ettei hän sinä jouluna uskaltanut sytyttää enää toiste -
niitä kynttilöitä. Sinä jouluna hän sanoi Jumalan kasvojen edessä: -
"Jumala, jos annat minulle vielä arkiaamun, -
menen välittömästi toimitusjohtajan puheille -
tunnustamaan ja maksamaan kuusen."
Kun tuli joulun jälkeen ensimmäinen arkipäivä, -
hän marssii tehtaan toimistorakennukseen.
Sihteeri sanoo, että johtajalla on palaveri. Ei saa mennä sisälle.
Hän kertoi olleensa niin sen synnintunnon valtaamana, -
että hänen täytyi saada sovittaa, täytyi saada anteeksianto.
Hän koputti ovelle ja astui sisään.
Hän näki johtajan ja vierellä pari muuta. Siellä käytiin neuvotteluja.
Kun johtaja nostaa päänsä ja katsoo häneen, -
niin hän tuskin tervehti, kun sanoo: "Minä olen varas."
Miesten kesken tuli syvä hiljaisuus.
Hän kertoi asian niin kuin se oli tapahtunut: -
"Minä otin luvattoman kuusen. Se oli teidän maaltanne."
Johtaja katsoo hämmentyneenä. Ei oikein tiedä, -
mitä sanoa edessään seisovalle naiselle.
Sitten hän sanoo tällaiset sanat: "Onko Jumala niin tarkka?"
Ystäväni vastaa: "Minun Jumalani on minulle puhunut -
enkä halua, että tämän kuusen takia kadotan taivasosuuteni. -
Minä haluan päästä taivaaseen. Haluan, -
että minulla on puhtaat ja selkeät välit sekä teidän kanssanne, -
muiden ihmisten kanssa että myös Jumalan kanssa."
Siinä hetkessä neuvottelu oli keskeytynyt.
Miehet katselivat ihmeissään.
Yhtäkkiä evankeliumi astui noiden kiireisten liikemiesten elämään.
Siellä huoneessa oli tämä ajatus: Onko Jumala niin tarkka?
Tuo ystäväni halusi nousta Jumalan vuorelle.
Hän halusi puhdistaa kätensä.
Hän halusi päästä sisälle Jumalan vanhurskauteen.
Hän halusi olla sisällä pelastuksessa ja tietää, -
että hänen elämänsä päivät eivät ole vain tätä aikaa varten, -
vaan hän haluaa valmistaa ikuisuussielunsa Jumalaa varten.
Siinä oli sukeutunut keskustelu.
Miehet olivat hämmentyneinä sanoneet: -
"Me luulimme niin, että Jumala on rakkaus -
ja kyllä me voimme joskus ojien yli hyppiä.
Ei se Jumala niin tarkka ole.
Nyt me tajuamme sinun sanoistasi, että Jumala on todella tarkka."
Siinä jäi miehille ajattelemisen aihetta.
Joka kerta luen näitä psalmin sanoja: -
puhdas sydän. Autuas, onnellinen se, jolla on puhdas sydän.
Niin sanotaan myös täällä Jumalan Sanassa.
Matteuksen evankeliumin 5. luvun 8. jakeessa tulee -
tämä ihana Vuorisaarnan osa, jossa sanotaan: -
"Autuaita ovat puhdassydämiset, -
sillä he saavat nähdä Jumalan."
Ajattele! Tänä aikakautena onnellinen on se ihminen, -
jolla on puhdas sydän.
Tiedän, että tämä on tänään Jumalan Sanasta luettuna -
äärettömän tärkeää jollekin ihmiselle.
Sinä olet kantanut elämässäsi jotakin tekojen summaa, -
joka on tuonut syyllisyyden.
Sinä olet koettanut peitellä, yrittänyt monin tavoin hyvitellä -
ja tehdä hyviä tekoja.
Silti sydämessäsi nakertaa jokin. Siellä on jokin alue, -
jonka Jumala haluaa nousevan esille.
Näin voisit sen tunnustaa ja pyytää sen ylitse -
ennen kaikkea Kristuksen Jeesuksen, Jumalan Pojan, veressä -
täydellistä anteeksiantamusta.
Kuule, Jumalan Pojan veri riittää.
Kun Jumalan armon aika on, ei ole sellaista syntiä, -
etteikö siitä voisi saada sovituksen -
ja anteeksiantamuksen Kristuksen veressä.
Tänään tässä Jumalan valtakunnan työntekijänä -
haluan julistaa sinulle tätä valtavaa armoa.
Omassa elämässäni yksi suuri vaikuttaja lapsuudessa -
oli oma uskovainen isäni. Olin vajaa 11-vuotias, -
kun eräänä keväisenä aamuna olin lähdössä koulutielle.
Muistan maalaiskodistani, kuinka isäni, iso satakuntalainen mies -
on vierelläni ja tulee kanssani pihamaalle.
Yhdessä kävelemme kotimme portille.
Siinä portilla yhtäkkiä isäni laskee kätensä harteilleni -
ja sanoo tällaiset sanat: "Helena, minä olen menossa taivaaseen. -
Jumala on sanonut, että lähtöni aika on tullut. -
Olen halunnut pyytää naapureilta anteeksi. -
Olen sovittanut asioitani, mitä minun on tehtävä. -
Ennen kaikkea tiedän nyt, että Jeesus on minun syntieni sovitus. -
Kun lähden täältä ajasta, niin menen taivaaseen Jumalan tykö."
Sitten hän laskee kätensä uudelleen vahvemmin, -
puristaa pienestä hennosta olkapäästä ja sanoo katsoen silmiin: -
"Helena, minä tahtoisin myös, että eräänä päivänä -
sinä olisit siinä valtakunnassa."
Sellaiset sanat aamusella koulutielle lähtiessä.
En ymmärtänyt elämän kaikkea vakavuutta.
En ymmärtänyt vielä kaikkea, mitä tulee tapahtumaan.
Kahden päivän päästä voimakkaan sydänjutun tähden -
isäni siirtyi tästä ajasta ikuisuuteen.
Ne sanat, jotka hän laski sydämeeni, -
olivat sanat, jotka ovat kestäneet. Ne puhuttelivat yhä uudelleen.
Vasta 21-vuotiaana sain löytää elävän tien -
ja löytää ja ymmärtää puhtaan sydämen armon.
Sain tietää, että isäni sanat olivat totta.
Ymmärsin, että myös minun täytyy elämässäni tehdä ratkaisu.
Emme voi kenenkään toisen uskolla mennä taivaaseen.
Meillä täytyy olla henkilökohtaisesti puhdas sydän Jumalan edessä.
Voi, kuinka vuosien saatossa olen kiittänyt siitä!
Vaikka olin vielä lapsi enkä ymmärtänyt kaikkea, -
niin silloin painettiin sisimpääni iankaikkisen elämän sanoja.
Voi, miten rukoilen sitä, -
että Suomessa uskovilla vanhemmilla olisi siunaus -
siirtää näitä sanoja lastensa elämään rukousalttareilla -
ja yhteisissä perhe-elämän tilanteissa.
Säilyttää pöytärukoukset, iltarukoukset, -
antaa Jumalan Sanan olla voimassa kodin elämässä.
Se kantaa eräänä päivänä suunnat- toman arvokasta ihanaa satoa, -
kun lapsesikin saavat löytää elävän yhteyden elävään Jumalaan -
eli nämä sinulle Jumalan kirjan lehdiltä lukemani sanat.
Jeremia kirjoittaa luvussa 11:20: -
"Mutta Herra Sebaot on vanhurskas tuomari, -
joka tutkii sydämen ja mielen."
Apostolien teoissa 1:24 sanotaan: -
"Herra, sinä joka tunnet kaikkien sydämet..." Hän on valtava Jumala.
Ystäväni, tänään tällaisella pienellä tutkintohetkellä -
saakoon Jumalan Sana painautua sydäntämme ja elämäämme vasten.
Että se avartaisi ymmärrystämme käsittämään, -
kuinka heikossa ja hauraassa oma inhimillinen elämämme on.
Me tarvitsemme sen valtavan lunastajan ja sovittajan, -
jotta meidän ikuinen elämämme on turvattu.
Vaikka tähdennän tätä ikuisen elämän siunausta, -
Jumalan taivasta, uskonelämän päämäärää, -
niin haluaisin sanoa myöskin näin. Jeesuksen seurassa kulkiessaan -
saa varjella sydäntään, saa etsiä sitä Jumalan puhtautta, -
saa tutkia Jumalan Sanaa ja löytää sieltä eläviä sanoja.
Näin saa ymmärtää, että myös tässä ajassa on ihanaa -
ja suunnattoman arvokasta elää Jumalan yhteydessä.
Voi, miten monelle saa kertoa Jeesuksesta!
Voi, kuinka monelle saa kertoa pelastuksesta!
Juuri toissa päivänä hyvä ystäväni sanoi olleensa kaupan kassalla.
Siinä eräs nainen laittaa pienet ostoksensa tiskille.
Kassa niitä sitten hinnoittelee.
Kun nainen maksaa pieniä ostoksiaan, -
yhtäkkiä hän oli sanonut: -
"Voi, miten onnellinen ja kiitollinen olen Jumalalle, -
että minulla on ruokaa ja voin maksaa ruokani. -
Minulla on juuri se toimeentulo, mitä minä tarvitsen."
Hän kiitti ääneen siinä kassalla elävää Jumalaa niistä antimista, -
mitä hän sai siinä hetkessä ostaa.
Ystäväni kertoi, että hän oli muutaman henkilön päässä takana.
Kun hän tulee kassalle, kassa sanoo hyvin tuohtuneena äänekkäästi: -
"Kaikkea sitä pitää kuullakin. -
Jumalaa kiittää jostain mitättömän pienestä ostoksesta. -
Jostain leivästä ja pienestä lihapalasta."
Elävässä uskossa oleva ystäväni sanoi: -
"Kuule, niin minäkin teen. Kiitän elävää Jumalaa -
ja etenkin siitä, että Hän on minut pelastanut -
ja antanut minun syntini anteeksi. Arvostan äskeistä henkilöä."
Voi, miten kaupan kassa painoi kuin häveten päänsä alas.
Hän joutui kohtaamaan niitä omia sanojaan -
ja varmasti myös ymmärsi, että hän oli tehnyt väärin.
Voi ystäväni, tässä maailmassa on tämä kiittämättömyys, -
mutta onnellinen se ihminen, jonka turvana on iankaikkinen Jumala.
Hän saa vanhurskautensa.
Hänen elämäänsä on siis tullut tämä valtava todellisuus, -
että hänet on julistettu syyttömäksi Jeesuksen Kristuksen, -
Jumalan Pojan, veren tähden. Tämä armo ja rakkaus -
kutsuu sinua Jumalan vuorelle puhdistamaan vaatteesi, sisimpäsi -
ja ottamaan vastaan sen, että Jeesus Kristus on tullut -
elämää varten pelastaakseen sinut.
Hän osoittaa koko valtasuuruutensa. Sinä saat olla osallisena -
suunnattoman suuresta armosta, Jeesuksen sovituksesta.
Ystävät, tästä kiitämme elävää Jumalaa tänään tässä ja nyt.
Olkoon se myös sinun pyyntösi, sinun sydämesi kiitos!
Saat sen meidän Vapahtajaltamme, että Hän voi sanoa -
ja sinä voit sanoa: minun Vapahtajani Jeesuksen veren tähden. Aamen.
Ystäväni, jos haluat tukea tätä ohjelmaa, niin voit soittaa -
numeroon 0600 10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Jos et halua käyttää puhelinta, voit myös maksaa pankin kautta.
Tilinumero on ruudun alareunassa.
Siinä on myös viite, joka kohdistaa tuen juuri tähän ohjelmaan.
Ystäväni, toivon sinulle Jumalan siunausta.
Toivon sinulle suurta sydäntä TV7:ää varten, -
jotta voimme näitä ohjelmia tehdä.
Näin monet voivat näiden ohjelmien kautta tulla tuntemaan -
elävän Jumalan ja Jumalan Sanan julistuksen kautta löytää tien -
Jumalan vuorille anteeksi- antamukseen ja puhtauteen.
Jeesus olkoon sinun siunauksesi -
ja siunatkoon sinua kaikella sillä siunauksella, -
mitä tarvitset elämään ja jumalisuuteen. Aamen.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare