Olen Helena Penttilä.
On hieno juttu, että kuuntelet tätä ohjelmaa.
Jeesus sinua siunatkoon ohjelman aikana ja Jumalan Sanan kautta.
Jumalan Sana, jolla haluan lähteä liikkeelle, -
on Matteuksen evankeliumin 8. luvussa.
Luen jakeesta 23: -
"Jeesus astui veneeseen, ja hänen opetuslapsensa seurasivat häntä.
Järvellä nousi kova myrsky, -
ja vene oli peittyä aaltoihin, mutta Jeesus nukkui.
Niin opetuslapset menivät herättämään hänet ja sanoivat: -
'Herra, pelasta meidät, me hukumme!'
Hän sanoi heille: 'Miksi olette peloissanne, te vähäuskoiset?'
Sitten hän nousi ja nuhteli tuulia ja merta, ja tuli aivan tyven.
Miehet hämmästyivät ja sanoivat: 'Mikä tämä mies oikein on, -
kun jopa tuulet ja meri tottelevat häntä?'"
Corrie ten Boom on sanonut aikanaan tällaisen ajatuksen: -
"Älä milloinkaan pelkää antaa tuntematonta tulevaisuutta -
tunnetun Jumalan käsiin."
Paljon elämässä vaikeuksia kokenut Jumalan nainen, -
keskitysleirien kauhut läpikäynyt ihminen, voi sanoa -
tällaisen valtavan rohkaisun jokaiselle meille.
Älä koskaan pelkää antaa tuntematonta tulevaisuutta -
sen Jumalan käsiin, joka tuntee myös meidän tulevaisuutemme.
Tämä äsken lukemani raamatunkohta on valtava kuvaus -
sellaisesta elämäntilanteesta, jossa kerrotaan hyvin selkeästi, -
kuinka Jeesus nukkuu venheessä, ja ympärillä on valtava myrsky.
Toisessa evankeliumissa sanotaan, että vesi jo tuli venheeseen.
Niin valtavat olivat ne aallot.
Voi vain ajatella sitä pelkoa, sitä hätää, sitä ahdistusta, -
minkä valtaan opetuslapset joutuivat, -
kun he taistelivat tuota myrskyä vastaan.
Kun he jossakin vaiheessa näkevät toivottomuuden laskeutuvan, -
niin he antavat tulla sen sydämen pyynnön Jeesuksen äärelle.
He herättävät Jeesuksen ja sanovat: -
"Herra, pelasta meidät!"
Kun Jeesus nukkui, Hän herää opetuslasten sanoihin: -
"Pelasta meidät." Jeesus aivan kuin havahtuu hereille.
Sitten Hän nuhtelee peloissaan olevia opetuslapsia ja sanoo: -
"Voi teitä, te epäuskoiset."
Jotenkin ajattelee, että miksi kuolemanpelossa ja kauhussa -
Jeesus nuhtelee heidän epäuskoaan.
Kun käymme syvemmin tämän Sanan ja elämän sanojen keskelle, -
niin ymmärrämme, että Jeesus haluaa antaa opetuslapsille enemmän.
Tilanne oli hallinnassa, vaikka Jeesus nukkui.
Tilanne oli hallinnassa, vaikka aallot löivät jo veden venheeseen.
Siellä jo jalat kastuvat venheessä.
Kuitenkin tämän pelon ja yrittämisen vastakohtana -
Jeesus vain nukkuu levollisesti.
Hänelle tilanne oli hallinnassa.
Toisaalta joku on sanonut sananlaskun, ajatuksen, -
että puhdas omatunto on kaikkein paras päänalunen.
Silloin voi nukahtaa vaikeidenkin elämäntilanteiden keskellä, -
kun sisäinen maailma on puhdas.
Katselemme nyt tätä tilannetta, mikä avautuu.
He huutavat: "Herra, pelasta meidät, me hukumme!"
Se on jostakin niin syvältä tuleva huuto heidän elämänsä keskeltä.
Ei ole ainoa kerta, jolloin ihminen huutaa henkensä hädässä apua -
Jumalalta, Jeesukselta. Voimme avata Psalmien kirjan, -
Psalmin 107, joka yhä uudelleen toistaa, -
kuinka siellä he huusivat hädässänsä avuksi Jumalaa.
Jokaisen huudon kuin selkeytyksenä tulee, -
että Herra kuuli ja vastasi heille.
En tiedä, kuinka tuttua on sinun elämässäsi se todellisuus, -
että olet joutunut huutamaan avuksi Herran nimeä.
Voimme myös kysyä tänä päivänä, -
miksi Jumala antaa myös hädän hetkiä omilleen -
tämän aikakauden ja elämän arjen keskellä.
Miksi me joskus joudumme painumaan niin ahtaalle, -
että joudumme huutamaan hädässämme apua Jumalalta?
Uskon, että jokaisella asialla on tarkoituksensa.
Paavali kirjoittaakin jossakin, -
että kaikki myötävaikuttaa niiden parhaaksi, -
jotka Jumalaa rakastavat.
Miten elämän myrsky, tällainen kaaos, -
jossa ihmiselämä vapisee näiden asioiden keskellä, -
miten se voi vaikuttaa niiden parhaaksi?
Miten se voi vaikuttaa minun elämäni parhaaksi?
Kun Jeesus nuhtelee opetuslapsia, -
niin ei Hän ensinnä nuhtele niitä opetuslapsia sinänsä.
Eikä hän nuhtele ensinnäkään sitä pelkoa, -
vaan Hän menee paljon syvemmälle, pelon syihin asti.
Sen tähden on turvallista olla tällaisen Jumalan käsissä, -
joka hallitsee koko elämän.
Ei vain ne varjot, ne kivut ja myrskyt, jotka näemme.
Hänellä on tiedossa niiden alkulähteet.
Sen tähden Hänellä on yksin ja ainoastaan voima vaikuttaa niin, -
että niillä ei ole oikeutta tuhota Hänen omiaan.
Toisaalta Jeesus aivan kuin halusi sanoa opetuslapsille: -
"Kuulkaa, miehet! Vaikka tämä venhe menisi -
tuonne järven pohjaan asti, niin kun minä olen teidän kanssanne, -
niin sittenkään te ette hukkuisi."
Se on jotakin sellaista, missä Jumala osoittaa, -
että emme ole pienen Jumalan kanssa tekemisissä, rakkaat ystävät.
Me olemme sen Jumalan kanssa, sen Messiaan kanssa, -
josta Raamattu sanoo, että Hänessä, siis Kristuksessa, -
on luotu kaikki näkyväiset ja näkymättömät.
Ja mikä kaikkein lohdullisinta: tuo Sana vakuuttaa meille, -
että Hänessä, Jeesuksessa, pysyy kaikki voimassa.
Eli mitä Jumalan on sanonut, mitä Kristus on, -
niin se pysyy voimassa. Me ylistämme tästä suurta Jumalaamme -
ja suurta Vapahtajaamme. Me katselemme sitä tilannetta, -
kun Jeesus rauhallisesti nousee -
vielä keikkuvassa, aalloilla heittelehtivässä veneessä.
Hän vain sanoo sanat myrskytuulille ja -aalloille: -
"Vaikene, ole hiljaa."
Tämä majesteettius, Sana ja Sanan arvovalta laskeutuu -
ja niiden aaltojen täytyy madaltua.
Raamattu sanoo, että tulee aivan tyven.
Mitä nyt on venheessä tapahtumassa? Eikä ainoastaan siinä venheessä.
Jos luet samaa tapahtumaa Markuksen evankeliumista, -
niin näet, että siellä oli useampia venheitä myrskyaallon kourissa.
Kun me katselemme tätä kuvaa, niin eivät ainoastaan opetuslapset, -
vaan varmasti myös ne, jotka olivat myrskyn pauhinan kourissa, -
joutuivat veneissään näkemään sen todellisuuden, -
että keskellämme on Hän. Kun Hänen käskysanansa lähtee liikkeelle, -
niin myrskyjen, luonnonvoimienkin täytyy silloin asettua aloilleen.
Ei ollut opetuslasten aika hukkua, -
mutta heidän aikansa oli oppia jotakin siitä, -
mitä on tuo suunnattoman arvokas luottamus elävään Jumalaan.
Ystäväni, tästä luottamuksesta on tänään kysymys.
Jumala sallii meidän elämäämme asioita.
Joskus elämämme venhe keikkuu ja tuntuu, -
että myrskytuulet vievät sinne ja tänne. Kuitenkin tunnustamme, -
että Jeesus Kristus on meidän Vapahtajamme ja suuri Jumala.
Kuitenkin joudumme sanomaan joskus sydämessämme, -
kuten opetuslapset: "Jeesus, miksi Sinä nukut?"
Uskon, että Jeesuksen nukkumisellakin oli oma syynsä.
Ehkä syvin syy oli siinä, että on merkillistä ajatella, -
että vasta äärihädässä opetuslapset huusivat avuksi Herraa.
Eikö usein ole elämän vaikeuksissa ja arjen keskellä niin, -
että taivumme etsimään Jumalan apua vasta, -
kun olemme itse taistelleet uuvuksiin asti omin voimavaroin.
Kun toisaalta tuntuu, että mikään ei enää auta, -
niin usein vasta silloin menemme omiin kammioihimme -
ja alamme etsiä apua elävältä Jumalalta.
Kuitenkin Jumalassa on kaikki valmistettuna.
Olemme tämän vaikean aikakauden keskellä, -
jolloin ihmisten virta maassamme on valtava.
Tänä päivänä kuuntelemme, onko kaikille edes majapaikkaa.
Elämän meri, ihmisten meri, kuohuu tänä päivänä.
Eivät valtakuntien rajatkaan voi niitä pidätellä.
Olemme sellaisen aikakauden keskellä, -
jolloin myös Jumalan ihmisinä jou- dumme uusien haasteiden keskelle.
Emme voi enää tyytyä niihin pieniin nätteihin siunauksiimme, -
joilla me toisiamme lohduttelemme. Jumalan täytyy myös ravistella -
ja antaa myrskyjen tulla myös meidän elämämme purtta vasten.
Ei sen tähden, että Hän haluaisi kaaosta meidän elämäämme, -
vaan siksi, että oppisimme tuntemaan, rakkaat ystävät, sen Jumalan, -
joka voi sanoa kaaoksellekin, -
että senkin on madalluttava ja laskeuduttava.
Sen kaaoksenkin keskelle Herra voi valmistaa ihmeellisen pöydän, -
jossa yhden ja toisen täytyy sanoa: -
"Vain elävä, iankaikkinen Jumala voi tämän tehdä."
Mitä on luottamus?
Ystävät, ei luottamus synny silloin, kun kaikki menee hyvin.
On sanottu äärettömän sattuvasti, -
että jatkuva auringonpaiste synnyttää erämaan.
Jos olisi vain jatkuvaa auringonpaistetta, -
jos olisi vain jatkuvaa mäkeä myötäistä, -
niin kenen elämässä usko voisi kasvaa?
Hetken kuluttua vain pitäisimme kaikkea luonnollisena.
Me kaikki saamme vain sitä hyvyyttä jne.
Jumala antaa meille myrskyjä, käskee astua venheisiimme -
ja soutaa toiselle rannalle.
Hän näet haluaa opettaa meille jotakin siitä, -
että Hän on Jumala silloin, kun on myrsky.
Hän on Jumala silloin, kun on tyven.
Hän on Jumala silloin, kun sinulla menee hyvin -
ja voit hengellisesti hyvin.
Voit hengellisesti puhua toisille paljon hyviä asioita, -
mutta ystäväni, kun menee huonommin, -
et näe ja ymmärrä seuraavan päivän elämän sykettä.
Silloin alkaa pelko kaihertaa elämässä.
Mikä on silloin meidän paikkamme? Eikö se ole se, -
että saamme heittäytyä Jumalan käsiin -
ja pyytää Jumalan ilmestymistä, -
jotakin sellaista, mitä luottamus on.
Yrjö Müller tunnetaan siitä, -
että hän perusti aikoinaan satoja orpokoteja.
Hän avasi tuhansille orvoille inhimillisen elämän mahdollisuuksia, -
mutta myöskin Jumalan taivaan todellisuutta.
Hänen eräästä orpokodistaan kerrotaan näin.
Eräänä aamuna iso lapsijoukko oli siellä -
aamiaispöydän äärellä.
Jokainen tiesi, ettei sinä aamuna ollut maitoa.
Ei ollut rahoja, joilla olisi voinut ostaa maitoa.
Kuitenkin aamiaispöytä oli katettu kauniisti.
Siellä olivat maitolasit ja kaikki kohdallaan.
Siinä jokaisen lapsen ja aikuisen pää painui kiitokseen siitä, -
että Jumalalla on valta täyttää nämä maitolasit maidolla.
Ei kukaan tietänyt, millä tavalla Jumala toimii.
He vain luottivat siihen, että tässä elämäntilanteessa -
heidän kanssaan on elävä Jumala.
He saavat pyytää Hänen apuaan.
Ajattele! Ennen kuin tuo rukous edes nousi, -
niin orpokodin ohi kulkevalla tiellä on maitomies, -
jonka maitokärryt hajoavat orpokodin portin kohdalla.
Maitomies tietää, ettei hän kykene korjaamaan kärryjä -
ja kuitenkin hänellä on tuo iso maitolasti mukana.
Mitä hän tekee? Hän menee orpokodin ovelle ja koputtaa.
Hän kysyy arkaillen, voisiko hän jättää maidon sinne käytettäväksi, -
koska hänen maitokärrynsä hajosivat?
Maito olisi pilaantunut ennen kuin kärryt saadaan kuntoon.
Niin, arvaa mikä riemu syntyi?
Jokaisen lasiin saatiin kaataa sinä aamuna tuoretta maitoa.
Ystävät, se puhuu jotakin siitä, -
että Jumala haluaa herättää meidän sisäisen ihmisemme -
uudenlaiseen Jumalan etsimiseen.
Siinä emme etsi Jumalaa vain siksi, että minä voisin hyvin, -
tai että kaikki pyörisi aivan kuin minun asioitteni ympärillä.
Jumala haluaa aivan kuin nyrjäyttää meitä pois -
siitä tavallisesta, totutusta kristillisyydestä.
Siitä pikarukouksesta, jolla olemme hetken kenties olleet -
jossakin vaiheessa päivän mittaan rukouksissa Jumalan edessä.
Uskon, että vain myrskyt ja elämän koetukset voivat ladata -
meidän sisäisen akkumme uuteen voimavirtaan.
Siihen, mikä nousee silloin, kun menemme venheittemme pohjalle, -
jossa jo jalat saattavat kastua vedestä.
Me saamme ojentaa olemuksemme sitä Messiasta kohden, -
joka on siinä venheessä. Vaikka Jeesus nukkui, -
niin Jumalan maailmoissa tilanne oli hallinnassa.
Ei mitään epävarmuutta, ei mitään Jumalan hätäilyä.
Hätäily oli ihmislapsien sydämissä, -
mutta kun se saatiin kääntää Jeesusta kohden, -
Jeesus nousee ja tyynnyttää myrskyn.
Mitä tuolla järvellä venheissä tapahtui?
Ei kukaan miehistä voinut lyödä rintoihinsa ja sanoa: -
Minä sen tein! Kun minä sanoin sitä tai tuota.
Ei, vaan he olivat ihmeellisen pyhyyden alamaisuudessa.
Viimeiset aallon pärskeet olivat laskeutuneet.
Venheessä oli hiljaisia miehiä, -
jotka painuivat kumaraan Jumalan pyhyyden edessä.
He joutuvat sanomaan: "Kuka Hän on, -
jota sekä meri, aallot, että tuuli tottelevat ja on tullut tyven?"
He tajuavat jotakin siitä Jumalan suuruudesta pienessä sydämessään.
He ovat aivan kuin pakahtua sen Jumalan pyhyyden keskuksessa.
Eikä Hän mitään muuta niin syvästi odota kuin sitä, ystäväni, -
että me löydämme tämän Jeesuksen.
Muistan erään isän, joka tuli esikoispoikansa vuoteen ääreltä.
Nuori mies oli valmistautumassa opiskelunsa lopputentteihin.
Opiskelut olivat päättymässä.
Kuitenkin sairaus yhtäkkiä runtelee tuon nuoren miehen olemusta.
Syöpä vie hänet sairasvuoteelle, sairaskammioihin.
Tietää, mikä on isän sydämen tuska.
Tietää, mitä on äidin sydämen tuska.
Siellä rukoilla, siellä etsitään.
Tulivat sellaiset myrskyt, joita ihmiskädellä ei tyynnytetä.
Muistan, kuinka tuo isä tulee kokoukseen, jossa olin puhumassa.
Näin miehen olemuksen, kun hän astui pienen kirkon ovista sisälle.
Näin, kuinka muutaman viikon kuluessa -
tuon keski-ikäisen miehen vahvat hiukset olivat harmaantuneet.
Koko olemus kantoi sitä leimaa, että on oltu myrskyssä.
Jotakin sellaista on tapahtunut, mihin koko olemus oli reagoinut.
Kun hän tuli kokoukseen, hän ei tuonut sitä myrskyä -
ja myrskyisää tunnetta, vaan hänen kasvoillaan oli pyhä levollisuus.
Kun olin alkupuhetta aloittelemassa, -
pyysin tuota miestä tulemaan ja johdattamaan meitä rukoukseen.
En ikinä unohda hänen sanojaan.
Tuon pienen kirkon kohdalla tunsimme hänet -
ja heidän elämänsä ja perheensä tilanteen.
Kun mies aloittaa rukouksen, niin hän aloittaa sanoilla: -
"Jumala sanoi minulle tänään, että poikani tilanne on hallinnassa."
Tiedätkö, kun hän sanoo nuo sanat tuossa pienessä temppelissä, -
niin vaikkei hän olisi sanonut mitään muuta, -
siihen temppeliin laskeutui niin valtava pyhyys.
Hän halusi viestittää: "Ei Jumala sanonut vielä silloin, -
että Hän parantaa. Hän sanoi, että tilanne on hallinnassa. -
Luota minuun." Nyt tähän elämän myrskyyn, -
missä tuo perhekunta kävi, tuli merkillinen Jumalan aamen.
Tuli päivä, jolloin tuli ihana viesti.
Tuon sairauden voima oli voitettu.
Nuori mies sai valmistautua ammattiinsa -
ja astua elämässään eteenpäin.
Mutta se jätti lähtemättömän jäljen.
Siinä koulussa opittiin jotakin siitä, -
että välillä tuntuu, että pimenee -
ja tuntuu, että Jeesuskin nukkuu elämämme venheessä.
Jeesuskin elämän tilanteiden keskellä...
Kun kaaos kaaoksen jälkeen syöksyy -
näkö- ja kuuloporteistamme sisälle ajatuksiimme, -
niin meidän tulisi nähdä, kuka Hän on, -
jolla on tilanne hallinnassa, ystävät.
Siksi uskon, että Jumala on antava valtavan voimansa -
ja valtavan armonsa vielä ilmestyä, ystävät.
Siksi ei turhaan lauleta hengellistä laulua: -
"Pauhatkoonpa elon meri, purtein kestää sen. -
Riittävä on pyhä veri. Siksi pelkää en."
Tahdon siis sanoa, että niin kauan kuin Jeesus on venheessämme, -
istui tai nukkui, niin tilanne on Jumalan hallinnassa.
Silläkin on syynsä, että me joskus joudumme kuin herättämään Hänet, -
kun tuntuu, että nyt en selviä.
Kaiken keskellä me näemme, että silloinkin, kun Hän nukkuu, -
niin tilanne on Hänen valtavassa hallinnassaan.
Se siis vain puhuu siitä todellisuudesta, -
että voisimme yhä uudelleen sanoa, kuten Corrie ten Boom sanoi, -
että emme milloinkaan pelkäisi antaa -
meille tuntematonta tulevaisuutta tunnetun Jumalan käsiin.
Ei ole siksi ihme, että Siionin kanteleessa on laulettu -
Martti Malmbergin virttä, jossa sanotaan: -
"Vaan sana kallis yksinään, se tuntoon rauhan tuopi. -
Se tyyntää rinnan myrskysään ja kaiken uudeks' luopi."
Ajattele! Vuosikymmenien, -satojenkin saatossa -
on Jumalan kansa vaikeuksien keskellä -
oppinut laulamaan tämän laulun.
On ainoa paikka, mihin saamme painaa päämme silloin, -
kun eivät tunnemaailmamme myöntei- set eikä kielteiset tunteet riitä.
On silti yksi, joka kestää: Jumalan iäti kestävä, kallis, -
muuttumaton, horjumaton Sana. Edelleen sanon, -
että Jumalan Sanaan Paavali viestitti: -
Varma on tämä Sana ja kaikinpuolin vastaanottamisen arvoinen, -
että Jeesus Kristus on tullut meille pelastukseksi.
Ei ainoastaan aikaa varten, vaan kuoleman aaltojen lähestyessä -
tulemme niille porteille, jolloin tiedämme, -
että elämän matka on käyty. On jotakin, mitä täällä elämänkoulussa -
- milloin myrskyssä, milloin tyvenessä...
Yhtäkkiä tajuamme, että se on kaikki myötävaikuttanut -
sen parhaaksi, että olen oppinut rakastamaan elävää Jumalaa.
Jumalan rakkaus on voinut vaikuttaa myös elämäni kautta, -
minun asenteissani, sanoissani, teoissani.
Se Jumalan rauha ja sen Jumalan Sanan ääretön rakkaus, -
että voisimme viestittää toinen toisillemme: -
Tule tähän veneeseen, jossa Jeesus on.
Tule kuuntelemaan Jumalan Sanaa.
Anna Kristuksen evankeliumin viedä sinut -
iankaikkisen elämän sanojen äärelle.
Ne eivät koskaan tule pettämään sen ihmisen elämän alta, -
joka on turvaksi ottanut nämä iankaikkisen elämän sanat.
Ystäväni, sen tähden ole siunattu.
Ole siunattu sen Jumalan käsiin, -
jolla on valta sinun myrskysi tyynnyttää.
Ole siunattu sen Jumalan käsiin. Kun tulee tyven, -
niin kunnioita, palvo ja ylistä Häntä -
Jeesuksen valtavan nimen tähden. Aamen.
Ystäväni, jos haluat tämän ohjelman jatkuvan, -
niin soitathan tukinumeroon ja tuet samalla rahallisesti tätä ohjelmaa.
Numero on 0600 10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Kuvan alareunassa on myös tilinumero ja viite.
Voit myöskin sen kautta tukea tätä ohjelmaa.
Jeesus sinua rakkaasti siunatkoon!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare