Olen Helena Penttilä. Olen iloinen, että olet kanssani -
Jumalan Sanan äärellä tämän pienen hetken.
Haluan lukea täältä Jumalan Sanasta -
Luukkaan evankeliumin 23. luvusta.
Jakeessa 26 sanotaan näin: -
"Kun sotilaat olivat viemässä Jeesusta pois, -
he ottivat kiinni Simonin, erään kyreneläisen miehen, -
joka oli tulossa pellolta, ja panivat hänet kantamaan ristiä -
Jeesuksen jäljessä."
Margaretta Rockefeller on sanonut tällaisen ajatuksen.
Kun on kohdannut tilanteen, jossa on kyse elämästä ja kuolemasta, -
niin mitättömät asiat menettävät merkityksensä.
Kun toinen on sanonut hyvin vahvan ajatuksen, -
ratkaiseva ajankohta ei ole se päivä, jolloin kuolemme, -
vaan ne päivät, jolloin elämme.
Ystäväni, eikö ole totta se, -
että niin kauan kuin elonpäivät soljuvat päivä toisensa jälkeen, -
niin harvoin ajattelemme sitä, mikä on ikuisuutta, kestävää -
ja missä olisi se tulevaisuus, joka kantaa jopa kuoleman virran yli?
Usein ihmiselämään täytyy tulla yllätyksellisyys -
tai jokin asia, joka aivan kuin ravistelee meitä ajattelemaan -
koko elämää - sekä mennyttä että tulevaa.
Silloin huomaa, kuinka moni asia, josta tänään ja eilen pidimme -
äärettömän tärkeästi kiinni, niin yhtäkkiä, -
kun elämään tulee ravistelevia, yllätyksellisiä asioita, -
niin ne aivan kuin menettävät merkityksensä.
Alkaa etsiä elämälleen jotain, mikä kestää, -
ei ainoastaan tässä ajassa vaan myöskin ikuisuudessa.
Luukkaan evankeliumi ja myös toiset evankeliumit ovat -
tallentaneet tämän saman jakeen.
Siinä kerrotaan hyvin vahvasti se kuva, -
kun Jeesus kantaa ristin poikkipuuta.
Hänen ruoskittu ja runneltu olemuksensa, -
kuinka valtava väsymys painaa hänet maata vasten.
Hän huojuu sen ristin taakan alla.
Kun katselemme tällaista Jeesusta, elämää ja ikuisuutta -
ja koko suurta Jumalaa ajatellen, niin joutuu ihmettelemään, -
miksi Jeesus joutui tällaiseen alennustilaan?
Hänen koko olemuksensa oli uupumuksen, pahoinpitelyn -
ja kaiken sen seurauksena vaipumassa maata kohden.
Jumala ristin kantajana.
Raamatun mukaan sotilaat komensivat -
siitä pelloltaan tuulleen miehen -
kantamaan tätä Jeesuksen ristiä.
Yhtäkkiä siinä elämän keskeltä mies pelloltansa...
Tuliko hän sieltä jo päivän työnsä tehneenä -
haluten mennä suojaan Jerusalemin kaupungin muurien sisälle?
Vai tuliko hän pelloltansa katsomaan, -
mikä valtava hälisevä joukko kulkee?
En usko, etteikö myös Simon ollut tietoinen Jerusalemin tapahtumista.
Eivät ne olleet salassa sen ajan ihmisten keskellä.
Ymmärsikö hän edes sillä hetkellä, -
mitä siellä on todellisuudessa tapahtumassa?
Menikö hän tuon tapahtuman keskelle kenties uteliaisuudesta?
Kuitenkin yhtäkkiä hänet temmataan sieltä väkijoukon keskeltä.
Raamattu mainitsee hänet nimeltä. Valtava asia.
Simon pakotetaan. Hän ei tullut vapaaehtoisena -
ottamaan sitä ristin poikkipuuta harteilleen.
Raamattu osoittaa selkeästi, että hänet pakotettiin tähän.
Sotilaat laittoivat raskaan ristin poikkipuun hänen harteilleen.
Nyt tuo kulkue jatkoi matkaansa.
Jeesus kulki Simonin edellä, -
ja Simon kantoi tuota ristiä hänen perässään.
Mietin tänä päivänä asiaa, -
millaisissa tilanteissa ihminen voi löytää yhteyden elävään Jumalaan?
Monta kertaa ajattelemme, että se on joku kirkkosali.
Kauniit alttarit, silotetut hienot puheet, -
kaikki se ilmapiiri, hienot laulut, mitä voidaan äänissä kuoroissa -
tai yksinlauluina laulaa.
Meillä on monta kertaa nämä omat mielikuvat.
Mutta mitä enemmän luet Jumalan Sanaa, -
niin useimmiten Jumala todelli- suudessa ilmestyy arjen keskellä.
Milloin ihminen tulee sairautensa kanssa, -
milloin Jeesus pysähtyi ongelmiensa keskellä taistelevan -
tai riivatun naisen elämän kohdalla.
Lukemattomia elämäntapahtumia, -
jotka tulevat usein arjen pölyisiltä teiltä.
Toisaalta myöskin näkee tässä sen todellisuuden, -
että harvoin kirkoissamme ihminen edes löytää elävää Jumalaa.
Jumalanpalvelukset ovat joskus niin hienoja, enemmän viihdettä -
kuin sitä, että meillä olisi vielä ristin veren valtava evankeliumi.
Se evankeliumi, joka vielä Pyhässä Hengessä kykenee näyttämään -
ihmiselle hänen oman syntisyytensä ja taivaskelvottomuutensa ilman, -
että hänen elämässään tapahtuu jotain, -
missä hän saa kokea elämässään, sisimmässään, -
koko olemuksessaan elämän puhtauden.
Simon on merkillisellä kirkkotiellä.
Risti hänen harteillaan painaa, ja hänen edessään on Kristus, -
joka ei ole kauniisti kuvattuna. Hän ei ole joku hieno hahmo, -
vaan hänessä näkyy veren tahrima ihokas.
Näkyy se viitta. Näkyvät kaikki ruoskanjäljet.
Ja kaiken lisäksi vielä se valtava uupumus, -
jossa Hän horjahtelee siinä Simonin edessä.
Inhimillisesti ajatellen voi kysyä, mitä se merkitsi Simonille.
Mitä merkitsi katsella ja kulkea siinä Jeesuksen jalanjäljissä?
Ystävät, se merkitsi jotakin sellaista, -
minkä vain taivas voi tehdä ihmisen elämässä.
Toinen ihminen voi katsoa alennustilaa, -
mutta Simon vietiin johonkin sisäiseen näköyhteyteen -
ja yhteyteen, minkä hän koki siinä kulkiessaan Jeesuksen jäljessä.
En tiedä, kuinka paljon hän mietti päivän työstä varmaan väsyneenä.
Kuinka paljon se risti painoi hänen olallaan, -
mutta jotakin avautuu hänen sisimmässään.
Jeesuksen edellä kulkemissa askeleissa, -
kun Simon sovittelee omia jalkojaan niihin askeleihin.
Kenties hän ei edes kuule huutoa: "Ristiinnaulitse!"
Eikä niitä Jeesusta häväiseviä sanoja.
Hän löytää jotakin siitä, että tämä mies on Messias.
Tämän miehen elämä on, että Hän on Jumalan Poika.
Mitä enemmän noita askeleita tulee, -
niin Simonin sisimmässä alkaa avautua se valtava todellisuus, -
mikä on jokaisen meidän ihmisen elämässä.
Se on tuo ikuisuuselämän kaipaus.
Jeesuksen jalanjäljissä ristiä kantaessa tapahtuu jotakin, -
mitä Simon voi kokea omassa elämässään.
Hänkin oli häväistyksen alaisena kantaessaan -
häväistyn miehen ristinpaalua. Silti kaiken tämän keskeltä -
ulkonaisten tilanteiden ulvoessa ympärillä -
tapahtuu hänen sisimmässään jotakin, minkä taivas avaa.
Kun yhtäkkiä sisimmän alkaa täyttää se todellisuus, -
että hänen edessään kulkee Hän, joka voi avata hänelle ikuisuuden -
ja iankaikkisen elämän valtavan toivon.
Vain Jumala voi tehdä tällaista.
Vain Jumalan Henki voi tehdä sen janoisen ihmisen elämän maastossa.
Miksi julistan näin?
Jos katselet Jumalan Sanaa, -
niin Markus perustelee tässä jaeyhteydessä evankeliumissaan, -
että Simon oli Aleksandroksen ja Rufuksen isä.
Toisaalta myös Roomalaiskirjeessä ovat sanat, -
jossa Paavali lähettää terveisensä myös -
Aleksandroksen ja Rufuksen äidille, joka on kuin äiti Paavalillekin.
Se puhuu siitä, että tuo tapahtuma Simonin elämässä -
muutti hänen elämänsä.
Nämä ovat alkuseurakunnan niitä ihmisiä, -
joista tuli tukipylväitä sen aikakauden keskelle.
Jumalan muuttava, valtava voima ilmestyi Simonin elämään.
Ajattelen tänään näin, -
että yhtäkkiä elämän keskelle tulee -
tällainen elämän risti tai tällainen poikkipuu.
Se voi olla ajallisen elämän keskellä tilanne, -
jossa yhtäkkiä koko elämäsi perustukset ovat järkkyneet.
Yhtäkkiä koti voi särkyä. Joku jää pienten lastensa kanssa.
Tulee yksinäisyyden, pelkojen ja myös kysymysten valtava maasto, -
joka varmasti synnyttää myöskin katkeruutta.
Synnyttää elämässä asioita ja synnyttää kysymyksiä.
Olen menneinä kuukausina, vuosina nähnyt, -
kuinka monia nuoria äitejä tulee kirkon ovista pienine lapsineen.
Olemus näyttää siltä, että on paljon elämän taakkaa.
He ovat kuitenkin myös monet löytäneet sen todellisuuden, -
että elämässä on sittenkin jotakin, mikä kestää eikä hylkää.
He ovat monet löytäneet elämäänsä Jumalan yhteyden.
Elämän yhtäkkinen karu ristinpuu on painanut elämän peruskysymyksille.
Silloin aivan kuin monet muut asiat häipyvät, -
ja kaikkein kalleimmaksi tulee se, mikä kestää.
Mikä voi olla todellisuutta tämän ajan mutta myös elämän keskellä.
Mitä voi jakaa myös oman ja omien lastensa elämän keskelle.
Se voi olla, kuten se mies, -
joka tuli eräänä päivänä jumalan- palvelijan luokse.
Hän astuu arasti kirkon ovista sisälle.
Karu, keski-ikäinen mies sopertelee: -
"En ole ollut ennen kirkon ovista sisälle tulija.
En edes tiedä, miten rukoillaan -
ja taipuvatko karheat, elämän ja työn kovettamat käteni ristiin, -
mutta sanokaa minulle, voitteko te auttaa minua."
Mies oli tullut paikallisen kaupungin sairaalasta -
oman poikansa vuoteen ääreltä teho-osastolta.
Hän lähti etsimään elämäänsä jotain, mikä kestää.
Hän oli saanut kuulla sanat, että muutaman tunnin sisällä -
pojan elämän kohtalo tavallaan ratkeaa.
Kääntyykö asia parempaan suuntaan ja silloin on toivoa.
Jos ei käänny, niin on lähtö pois tästä ajasta.
Uskova äiti, miehen vaimo, oli siellä vuoteen äärellä.
Mies ei voi katsella, koska kokee avuttomuutensa.
Silti hän tajuaa, että hän haluaa etsiä elämäänsä jotakin kestävää.
Tuo yhtäkkinen karu ristinpuu painoi hänet elämää vasten.
Hän tajuaa, kuinka lyhyet ja avuttomat ovat hänen omat kätensä -
auttamaan omaa poikaansa siinä tilanteessa, missä nyt oltiin.
Hän löytää seurakunnan pastorin ja saa jakaa elämänkuormaansa.
Hän saa kuulla evankeliumista, että on oikeus rukoilla, polvistua.
Kuinka mies laittautuu alttarin kaiteen ääreen, -
puristaa kouristuksen omaisesti alttarin kaidetta, -
notkistaa polvensa ja purskahtaa itkuun.
Mies elämän keskeltä itkee avuttomana kuin pieni poika.
Hän siinä sopertaa tuskansa Jumalan kasvojen eteen.
Hän kokee, miten jumalanpalvelija laskee kätensä hänen olkapäälleen.
He pyytävät yhdessä Jumalan ilmestymistä pojan elämässä, -
mutta myös miehen elämässä.
Hetken kuluttua hän nousee ja suoristaa itsensä, -
yrittää pyyhkiä kyynelten jälkiä pois ja suuntaa sairaalaan.
Hän kirjoitti myöhemmin tuolle pastorille: -
"Kun avasin sairaalahuoneen oven, näin vaimoni ilmeestä, -
että nyt on tapahtunut käänne, käänne parempaan."
Mies sai kokea tuossa elämäntilanteessa, -
että Jumala ei ollut kaukana.
Hän sai kokea jotain suunnattoman arvokasta ja valtavaa.
Hän sai asettaa jalkansa niihin jalanjälkiin.
Vaikka se tuntui hänestä ahdistavalta, niin hän tiesi, -
että jotakin täytyy tässä elämässä olla enemmän.
Hän uskalsi koota itsensä, astua Jumalan huoneen ovista sisälle, -
lähestyä elävää Jumalaa.
Vaikka ne kourat ja kädet olivat elämän kovettamat, -
niin ne löysivät sen ristinasennon.
Siinä alttarilla hän sai itkunsa itkeä.
Myöhemmin koko perhe sai kokea tuon ihmeellisen Jumalan yhteyden.
Mies sanoi jälkeenpäin, ettei koskaan olisi voinut ymmärtää -
ja etsiä elämään Jumalan apua.
"Luulin, että kun miehinen mies suorittaa elämänsä tehtävät -
ja elää ns. jumalisesti tai kunnollisesti..."
Sitten tulevat ne elämäntilanteet, että miehen voimatkin riistetään.
Tulee valtava hätä ja tieto: "Minun täytyy löytää elämässäni jotakin!"
Hän löysi yhteyden elävään Jumalaan.
Uskon, että kun Simon lähtee tuosta elämäntilanteesta, -
niin hän koki jotakin siitä, mistä vanhakansa sanoo: -
"Jeesus ristinpuulla kutoi meille vanhurskauden viitan."
He tarkoittivat siis sitä, -
että Jeesuksen uhrikuolema, kaikki siinä tapahtunut, -
kulminoituu siihen valtavaan todellisuuteen, -
että kuolema ei voinut häntä pidättää. Hän ylösnousi.
Samalla siinä ristinpuulla -
hän hankki meille tuon vanhurskauden viitan.
Se merkitsee yksinkertaisesti sitä, -
että ihminen omassa avutto- muudessaan, syntisyydessään -
saa notkistaa polvensa Jumalan kasvojen edessä -
ja pyytää puhtautta Kristuksen Jeesuksen veressä.
Hän saa vielä tänä päivänä tässä ajassa ja elämässä kokea, -
että on jotakin, mikä voi muuttaa ihmisen sisältä käsin.
Voi kokea uudestisyntymisen elävään toivoon. Sen voi Jumala antaa.
Sen on Jumala valmistanut meille Kristuksessa Jeesuksessa.
Voimme sanoa tänään tässä Jumalan Sanan äärellä, -
että siitä ristin poikkipuusta tuli Simonille elämän puu.
Se, minkä alla hän sai löytää -
tuon ihanan yhteyden Jumalan valmistamaan pelastukseen.
Se avautui juuri siinä miehessä, jota hän sai katsella edessään.
Ei kaunistettuna hienoilla vaatteilla, ei viittoihin puettuna, -
vaan Jeesus, Jumalan Poika, ihmisten lyömänä, -
ruoskittuna ja myöhemmin ristinpuulla.
Uskon, että siellä jossain kolkassa katselee myös Simon, -
mitä tapahtuu sille miehelle, jonka jalanjäljissä hän kulki.
Toisia ympäröi se pimeys, mikä laskeutui Golgatalle, -
kun Jeesus kuolee. Uskon, että Simonin sisimmässä avautui -
se valkeus, jonka Jumala voi antaa ihmisen sisimpään.
Ystävät, aivan samoin tänään moni katsoo -
tämän ajan elämän pimeyttä ja toivottomuutta.
On valtavaa julistaa tämän ajan ja elämän keskellä: -
on yksi, johon voit luottaa ja johon voit kohottaa katseesi.
Vaikka se ristin poikkipuu, elämäntilanne, -
on pistänyt sinut ahtaalle ja kenties pelkoihin, -
niin se on myös painava sinua aivan ihanaa ristiä vasten.
Sinä näet, että se ei ole koskaan karu ristinpuu sille, -
joka syntinsä tunnustaa.
Aivan niin kuin ristinpuun rosoja pitkin vuosi -
Messiaan, meidän Herramme, pyhä veri.
Aivan samoin kuin syntisen sisin avautuu -
ja suu sanoo sanoja, sydän avautuu: "Tarvitsen elämääni sitä puhtautta.
En tahdo elää enää synnissä enkä saastassa, -
en elämän rauhattomuudessa odottamassa jotain katoavaisuutta, -
iankaikkisen kadotuksen tulta, -
vaan saan kääntää katseeni Jeesukseen."
Kun avaat sydämesi tänään Jeesukselle ehkä tässä ja nyt, -
niin saan julistaa sinulle: -
Jeesuksen veressä on ihmeellinen voima.
Kun se saa laskeutua sisimpääsi uskon kautta vastaanotettavaksi, -
niin sydämessäsi ja sisimmässäsi ei ole sellaisia rosoja, -
mihin Jeesuksen veri ei voisi tuoda puhtautta.
Kun Jeesuksen veri saa puhdistaa, Pyhä Henki uudestisynnyttää sinut, -
niin sinun sisimpääsi tulee vakuus lapsioikeudesta.
Pyhä Henki sinetöi sinut Jumalan taivasta varten.
Sen syvin ominaisuus on rauha.
Sen rauhan syvin ominaisuus on, -
että sinulla on rauha Jumalan kanssa.
Kun on rauha Jumalan kanssa, niin haluat myös elämän vaakatasossa -
ihmisten kesken elää haluten pyytää anteeksi, -
selvittää selvittämättömiä asioita ja saada anteeksi.
Kun uskaltaa panostaa kaiken Kristuksen varaan, -
niin tiedätkö, että taivaskin panostaa.
Olitpa kuinka heikoilla tahansa, niin nouset elämäsi alennustilasta.
Niin nousi Simon sieltä elämänsä alennustilasta, -
mihin hänet oli työnsä ääreltä yhtäkkiä temmattu.
Kuitenkin hän löytää niissä askelissa -
iankaikkisen elämän valtavan siunauksen.
Me saamme jakaa tätä siunausta. Hän saa jakaa sitä kodissaan.
Hänen puolisonsa sai olla Paavalille kuin äiti, -
hoitaa häntä kodissaan. Hänen poikansa Aleksandros ja Rufus -
saivat kantaa evankeliumin sanomaa, olla alkuseurakunnan tukipylväinä -
julistamassa Jumalan valtakuntaa.
Ystävät, eikö ole valtava lähtökohta?
Kun Jumala nostaa kämmenensä syleilyyn ihmisen mitättömyyden, -
niin siitä alkaa nousta sitä hedelmää, jota taivas rakastaa -
ja jossa rakastetaan sitä, että voidaan viedä evankeliumia, -
Jumalan evankeliumia siihen maailmaan, niille rakkaille läheisille,-
joiden keskellä saamme tehdä matkaa.
Ystävät, eikö ole valtavaa, että tällainen sanoma on keskellämme, -
rauhan sanoma. Se sanoma, joka viestittää tulevaisuudesta -
tätä aikakautta vasten, missä nyt elämme.
Näemme, kuinka suuretkin hallitus- miehet puhuvat pahasti toisistaan, -
kuinka valtava levottomuus on kaikkialla.
Emme tiedä taloudellisista tilanteista.
Emme tiedä pakolaistulvan ja maailman elämän keskellä, -
millaisen tulevaisuuden vielä kohtaamme tässä ajan elämässä.
Siksi on valtavaa tietää, -
että Jumala haluaa antaa väkevän herätyksen.
Olkoon elämäsi tilanne mikä tahansa, -
niin Jumalan taivas julistaa sen äärelle rauhaa, -
sitä valtavuutta, sitä siunausta, -
jota ei kukaan voi ottaa sydämestäsi pois.
Sen siunauksen alamaisuudessa ihminen voi astua sisälle myöskin -
ikuisuuden porteista, joita jokainen ajallansa kohtaa.
Ajattele! Se vanhurskauden vaate, -
olkoon se nyt vanhanaikainen sana, jota eivät ehkä kaikki ymmärrä.
Kun ihminen tulee tuntemaan elämässään Jeesuksen sovituksen -
ja uudestisyntymisen armon, hän tietää tämän.
Niissä valkeissa vaatteissa, -
Kristuksen uhrikuoleman takia minun edestäni, -
saan astua eräänä päivänä kuolemanvirran ylitse.
Tiedän, että minulla on iankaikkinen elämä Jumalan yhteydessä.
Minulla on jotakin, jota kannan sisimmässäni.
Elämän olosuhteet, ajallinen ruumiskin voi riutua -
ja vanhuus lyö omat merkkinsä.
Silti kaiken keskellä sisäinen ihminen voi uudistua -
Kristusta katselemalla, tutkimalla Hänen Sanaansa, -
käymällä seurakunnassa, olemalla uskovien yhteydessä.
Myös oman elämänsä keskellä saa tutkia niitä kirjoituksia, -
jotka julistavat meille iankaikkisen elämän siunausta.
Ystäväni, tähän sinua kutsutaan tänään tässä ja nyt.
Ota se vastaan Jeesuksen nimessä ja armoveressä.
Tule ja koe ja näe! Aamen.
Ystäväni, jos haluat tukea tätä ohjelmaa, voit soittaa -
numeroon 0600 10077.
Puhelun hinta on noin 10 euroa.
Voit myös tukea pankin kautta. Ruudulla näkyy tilinumero -
ja myös tätä ohjelmaa koskeva viite.
Kiitos sinulle lahjastasi!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare