Tervetuloa Sananlastuja-ohjelman pariin!
Tänään käsittelen Raamatusta aluetta -
Apostolisen seurakunnan menesty- misen salaisuus. Tervetuloa mukaan!
Yksi Uuden testamentin mielen- kiintoisimmista luvuista löytyy -
Apostolien tekojen 2. luvusta.
Koko 2. luku kertoo meille ensimmäisen seurakunnan synnystä.
Jeesus oli ylösnoussut ja ilmoitti lähettävänsä Pyhän Henkensä -
voimaksi ja avuksi omille lapsilleen.
Niinpä helluntaipäivänä, ensim- mäisenä kristillisenä helluntaina -
Pyhä Henki tuli ja täytti opetus- lasten joukon.
Sen myötä he myös saivat voiman ja rohkeuden julistaa evankeliumia.
Aivan kuin kärkinimenä tässä kaikessa oli Pietari, -
joka oli omakohtaisesti kokenut Herran armon, anteeksiantamuksen.
Hän ei enää ollut kieltäjä, vaan hän oli Herralle rakas julistaja, -
jolle Herra antoi myös tehtävän kaitsea ja ruokkia syntyvää laumaa.
Kaiken lähtökohtana oli juuri se, -
että Pietari julisti juuri tuona helluntaipäivänä heille -
pelastavan evankeliumin sanoman.
Rakkaat ystävät, kun katsomme tätä tilannetta Apostolin teoista, -
niin näemme, että Pietarin kädessä tämä Sana oli todellakin -
kuin terävä miekka, joka tunki lävitse, -
joka aivan syvimpiä myöten paljasti ihmisten elämäntilanteet -
ja syvimmät ajatukset. Niinpä he tulivat Pietarin eteen ja kysyivät:
"Mitä meidän pitää tehdä, että me pelastuisimme?"
Pietari antoi yksinkertaisen vastauksen, joka yhä on voimassa, -
jotta ihminen voisi pelastua: "Usko Herraan Jeesukseen, -
niin sinä pelastut. Tehkää parannus ja uskokaa evankeliumiin."
Tämän voi monella tapaa esittää, mutta näin Pietari sen esitti.
Tästä syntyi seurakunta.
Ajatelkaa, yhdessä hetkessä 3 000 juutalaista -
ottaa vastaan pelastuksen, ottaa vastaan heille lähetetyn Messiaan.
Heidät kastetaan, ja tuosta joukosta kokoontuu -
Jumalan seurakunta, se kuninkaallinen papisto, pyhä heimo, -
Jumalan omaisuuskansa. Näillä ilmaisuilla -
Pietari sitä kuvaa omassa kirjeessään.
Kun he olivat syntyneet, he halusivat, että heillä on koti.
Heillä on myös sisaria ja veljiä. Täytyy sanoa, -
että aika suuri perhekunta syntyikin, kun yli 3 000 tuli uskoon.
Heitä oli siis opetuslasten lisäksi 3 000.
Kun opetuslapsia oli 120, niin koko joukko oli 3 120.
Mitä nyt sitten tapahtuukaan?
Apostolit ymmärsivät, että tarvitaan isommat kokoontumispaikat -
kuin vain jokin yläsali, jonne mahtui enintään tuo 120.
Niinpä he alkoivat kokoontua Jerusalemin temppelissä, -
sen itäisessä siivessä, juuri siellä, -
missä monet opetuslapset aiemminkin olivat käyneet rukoilemassa.
Sitä kutsuttiin Salomonin pylväskäytäväksi.
He palvelivat tuossa pylväskäytä- vässä itse Salomonia suurempaa, -
vaikka hänkin oli Israelin mahtavin kuningas, -
kaikkein viisain ja oikein valloittajapersoona.
Nyt he palvelivat Jeesusta, ei enää näkyväisessä hahmossa, -
mutta Hän oli taivaassa. Sieltä Hän mielellään katseli, -
miten Hänen lapsensa työtä tekivät, touhusivat ja Herraa palvelivat.
On mielenkiintoista nähdä ne neljä asiaa, -
jotka olivat oleellinen osa alkuseurakunnan elämää.
Oikeastaan voisi sanoa: neljä eri kivijalkaa, joille koko rakennus, -
Jumalan seurakunta, rakennettiin.
Nämä jakeet löytyvät Apostolien tekojen 2. luvusta, -
jakeet 41-42, jotka sanovat: -
"Jotka nyt ottivat hänen sanansa vastaan, ne kastettiin, -
ja niin heitä lisääntyi sinä päivänä noin kolmetuhatta sielua.
Ja he pysyivät apostolien opetuksessa ja keskinäisessä yhteydessä -
ja leivän murtamisessa ja rukouksissa."
Nämä olivat siis nämä neljä asiaa: apostolinen opetus, -
keskinäinen yhteys, leivän murtaminen ja rukous.
Hetken päästä katsomme, mitä nämä pitivät sisällään.
Yksi näistä neljästä perustuksesta, jolle tulee Jumalan srk rakentaa, -
on apostolinen usko, apostolinen opetus.
Tuo sanankohta sanoo, että he pysyivät apostolisessa opetuksessa.
Joku voi ajatella, että se oli vain apostolien itsensä oppimaa -
ja sitä välittävää opetusta. Ei. Apostolinen opetus tarkoittaa sitä, -
että he puhuivat sitä, mitä Jeesus oli heille puhunut.
Jeesushan ennen lähtöään sanoi opetuslapsilleen -
hyvin tärkeän asian, joka on kirjattu Raamattuun: -
"Menkää siis ja tehkää kaikki kansat minun opetuslapsikseni -
kastamalla heitä Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen -
ja opettamalla heitä pitämään kaikki, -
mitä minä olen käskenyt teidän pitää. Ja katso, -
minä olen teidän kanssanne joka päivä maailman loppuun asti."
Siis pitää kaikki se, mitä Jeesus on käskenyt heidän pitää.
Se oli aivan kuin apostolien suurin tavoite, -
kun he opettivat uskoon tulleita.
Jeesus oli opettanut apostoleiksi tulevia opetuslapsiaan 3 vuotta -
ja vielä ylösnousemuksensa jälkeen hän opetti heitä 40 päivää.
Ymmärrämme, että se oli varsinaista korkeakoulua.
Sellaista opetusta voi saada vain Hänen jalkainsa juuressa.
Heillä oli siis valtava hengellinen pääoma välittää -
näitä Jumalan tahdon asioita uskoon tulleille.
Näin meidänkin kohdallamme tulisi olla.
Meillä tulisi olla ehdottomasti seurakunta, jossa saamme kasvaa, -
ettemme jäisi yksin. Ja Jumala on antanut seurakuntaan -
myös nämä eri tehtävät: paimenen tehtävän, -
opettajan tehtävän ja vielä mainitaan profeetat ja apostolit -
ja jopa evankelistatkin.
Siellä on siis näitä hengellisiä virkoja, -
koska niiden kautta Jumala kykenee -
parhaiten vaikuttamaan siihen, että seurakunta menestyy.
Seurakunta olet sinä ja olen minä.
Jeesus sanoi: "Missä kaksi tahi kolme kokoontuu minun nimessäni, -
siinä minä olen heidän keskellään."
Voidaan siis sanoa, että seurakunta on jo kolme henkeä.
Kun ajattelemme vielä näkymätöntä maailmaa, joka on kanssamme, -
niin kuinka suuri se seurakunta onkaan. Mutta pienestä se lähtee.
Pienestä lähti ensimmäisen seura- kunnan kasvukin.
Ensin oli Jeesus. Sitten tulivat opetuslapset.
Sitten tulivat ne 120 ja yhtenä päivänä 3 000.
Nyt he saivat kuin kahmia taivaallisesta aarreaitasta -
sitä ihmeellistä Jumalan Sanaa.
Raamattu sanoo, että Jumalan Sana tekee meidät rikkaiksi.
Mitä enemmän me omistamme Jumalan Sanaa, -
niin sen rikkaampia olemme.
Tämä ajallinen katoaa kaikki pois, -
mutta Jumalan Sanahan ei katoa.
Jeesus sanoi, että taivas ja maa katoavat, -
mutta Hänen Sanansa eivät katoa. Jumalan Sana ei koskaan katoa.
Kuka tälle perustukselle elämänsä rakentaa, hän saa kokea, -
kuinka kaikissa myrkyissä, tulissa ja muissa koettelemuksissa -
Sana on sellainen väkevä perusta, joka kestää, -
koska se on Golgatan työn kautta aikaan saatu.
Nämä siis söivät Sanaa suurella halulla, mielihyvällä.
Kun Paavali myöhemmin lähtee julistamaan evankeliumin sanomaa -
eri puolille sen aikaista maailmaa, niin oli tilanteita, -
joissa monet halusivat kuulla yhä lisää.
Myös uskoon tulleita Paavali opetti.
Lähtökohtana oli, että Jerusalemista lähti Sana kaikkialle.
Se on tullut meidänkin keskuuteemme kylmään Pohjolaan.
En tiedä, onko siitä jo yli 1 000 vuotta, -
kun se ensimmäisen kerran tänne Suomeen välitettiin.
Siitä hetkestä lähtien ihmisten ymmärrys on kasvanut -
ja yhä selvemmäksi on käynyt, -
miten Jumala ottaa ihmisen yhteyteensä.
Mitä merkitsee se armo, josta Jeesus itse sanoi Paavalille: -
"Minun armossani on sinulle kyllin."
Ovatpa elämäsi tilanteet ja taistelut mitkä hyvänsä, -
niin "minun armossani on sinulle kyllin".
Tämä on jumalallinen ihana "patja", jos näin voi kuvata.
Jumalan armo on ihana patja allamme.
Se on kytketty Hänen ilmoitukseensa, Hänen Sanaansa.
Siinä me saamme Jumalan lapsina levätä.
Siitä saamme ammentaa, tulla ravituiksi -
ja vielä - jakaa myös muille.
He pysyivät myös keskinäisessä yhteydessä.
Keskinäisen yhteyden merkitys on valtavan suuri.
Se oli silloin ja se on tänäkin päivänä.
On tärkeää meidän kristikunnassamme, -
että osaamme kunnioittaa toinen toisiamme -
erilaisuuksistamme huolimatta. Olemme erilaisia luonteina.
Myös meidän kristilliset asioiden ymmärtämyksemme -
ja ymmärtämiset ovat erilaisia.
Kuulumme eri seurakuntiin. On erilaista opillista näkemystä.
Ne voivat helposti muodostua näky- mättömiksi kuiluiksi välillemme.
Kuitenkin Jumalan tarkoitus on, että kunnioittaisimme toisiamme -
ja tässä mielessä olisimme yhtä sydämistämme.
Tämä kaikki on mahdollista. Jumalahan sen vaikuttaa.
Ja ihmisestä se on kiinni, ihmisen sydämestä -
eli haluaako hän tätä yhteyttä. Toivoisin, -
että nykyään yhä enemmän eri seura- kuntiin ja uskontokuntiin kuuluvat -
voisivat tavata toisiaan, keskustella keskenään.
Että meillä olisi henkinen valmius tähän kaikkeen ilman, -
että etsisimme aina oman kaltaistamme seuraa.
Nyt heillä oli tällainen sydänten yhteys.
Siihen liittyi juuri halu kokoontua yhteen, -
olla kaikin tavoin kiinni siinä, mitä oli saatu omistaa.
Raamattu puhuu Kristuksen ruumiista, joka on seurakunta.
Paavali opettaa, että jokaisella ruumiiseen kuuluvalla jäsenellä -
on oma tehtävänsä. Siis ruumis on yksi, -
mutta jäseniä on hyvinkin paljon, -
ja jokaisella jäsenellä on oma tehtävänsä.
Seurakunnan keskellä tulee esiin juuri tämä tehtävien kirjo, -
niin kuin maallisessakin mielessä.
Jotkut osaavat tehdä käytännön töitä käsillään.
Ne ovat sellaisia töitä, joista voi sanoa, -
että joku tekee, mitä haluaa. Toiset tekevät, mitä osaavat.
Esim. minun käytännön töiden osaamiseni on hyvin vaatimatonta.
Kun ajattelemme sitä alkuseurakunnan toimintaa, -
niin siellä tuettiin toinen toistaan.
Tuettiin kaikin mahdollisin tavoin, mitä vähänkään voidaan tukea.
Sen tähden seurakunta rakentui. Raamatun mukaan se kasvoi.
Ei seurakunnan kasvu jäänyt -
vain helluntaipäivän 3 000 uskoon tulleeseen.
Seurakunta kasvoi jopa niin, että Paavali kerran kuuli muilta, -
kuinka useita kymmeniä tuhansia juutalaisia on tullut uskoon.
C. H. Lewis mainitsee jossain kirjassaan, -
että tuolloin olisi seurakunnassa ollut 65 000 jäsentä -
tai ehkä Jerusalemin alueella. Olisikohan noin suuri määrä enää -
mahtunutkaan Salomonin pylväs- käytävään.
Raamatun mukaan he kokoontuivat pieniin kotipiireihin.
Siellä he olivat keskenään. Tämä on nykyiselle solutoiminnalle -
juuri sellaista esimerkillistä.
Niin, seurakunta koki siis tätä keskinäistä yhteyttä.
Tähän keskinäiseen yhteyteen liittyy hyvin voimakkaasti -
Jumalan Pyhän Hengen toiminta. Psalmissa 133 sanotaan...
Se on lyhyt psalmi, jossa lienee korkeintaan pari jaetta...?
Siellä sanotaan, kuinka suloista ja soveliasta on, -
että veljekset yhdessä asuvat.
Se Jumalan antama Pyhän Hengen voima ja öljy valuu -
ihan päästä aina helmaan eli varpaisiin saakka.
Pyhä Henki siis viihtyy siellä, missä on keskinäinen yhteys.
Siellä, missä on riitaa, kritiikkiä, arvostelua yms., -
niin yksinkertaisesti Jumalan Henki on kuin arka kyyhkynen, -
joka lentää pois. Siksi meidän tulee usein olla Herran edessä.
Meidän tulee sisäisen maailmamme puolesta tutkia omaakin sydäntämme,
ettei siellä olisi mitään tällaisia kaunoja, riitoja, vääriä asenteita.
Siksi minäkin olen iän karttuessa vasta nyt oppinut -
Isä meidän -rukouksen, että voisin rukoilla sitä joka päivä: -
Isä meidän, joka olet taivaissa. Pyhitetty olkoon sinun nimesi.
Tulkoon sinun valtakuntasi. Tapahtukoon sinun tahtosi, -
myös maan päällä niin kuin taivaassa. Anna meille tänä päivänä -
meidän jokapäiväinen leipämme. Ja anna meille meidän syntimme -
anteeksi, niin kuin mekin anteeksi annamme niille, -
jotka ovat meitä vastaan rikkoneet. Äläkä saata meitä kiusaukseen, -
vaan päästä meidät pahasta. Sillä sinun on valtakunta -
ja voima ja kunnia iankaikkisesti. Aamen.
Niin, ystävät, rakkaat ystävät, -
kun sydämemme on anteeksiantavainen -
lähimmäistämme kohtaan, -
mielenlaatu ja asenne on oikea, -
silloin myös meidän taivaallinen Isämme antaa meille anteeksi.
Hän vahvistaa meitä, lisää vielä Kristuksen mieltä elämäämme.
Tästä on hyvä jatkaa. Tältä pohjalta on erittäin loistavaa -
myös rakentaa näitä suhteita.
Lähtekäämme siis keskinäiseen yhteyteen.
Lähtekäämme rakentamaan sitä, -
mikä Jumalan silmissä on suloista ja kaunista.
Silloin Pyhä Henki on kuin kyyhkynen meidän olkapäällämme, -
ja me saamme kokea sen ihanan siunauksen, mitä Hän myötään tuo.
Nyt menemme kahteen viimeiseen perusjalkaan, -
jotka liittyvät seurakuntaelämän rakentamiseen.
Ja tuo yksi jae pitää ne sisällään myöskin.
He pysyivät leivän murtamisessa ja rukouksessa.
Nämä kaksi erittäin tärkeää ja siunattua asiaa -
Jumalan seurakunnan omistettavaksi.
Leivän murtaminen eli Herran ehtoollinen.
Oli itsestäänselvyys, että apostolit opettivat uskoon tulleitakin -
murtamaan leipää. Sen merkityshän oli se, -
että joka kerta, kun he mursivat leipää, -
se myös muistutti siitä, että Kristus, elämän leipä, on murrettu -
meidän edestämme. No, en tiedä, -
kokoontuiko koko yli 3 000:n seura- kunta yhteen murtamaan leipää, -
mutta Raamatun mukaan he kokoontuivat kodeissa -
ja mursivat leipää. Ne olivat siis -
pienempimuotoisia ehtoolliskokouksia, ehtoollishetkiä, -
leivänmurtamishetkiä, miten niitä halutaankaan kutsua.
Jeesus sanoi, että missä kaksi tai kolme on minun nimessäni koolla, -
siinä minä olen heidän keskellään. Ihan hyvin sinäkin voit -
ystäviesi kanssa murtaa leipää.
On joskus hyvä kutsua ystäviä tällaiseen hetkeen mukaan.
Kuinka siunattua onkaan saada siinä hetkessä -
yhdessä toisen/toisten sisarten ja veljien kautta -
nauttia siitä leivästä, joka muistuttaa -
Kristuksen täytetystä työstä meidän edestämme.
Ehtoollisen kautta meitä kiinnitetään lujasti Kristuksen armoon.
Armosta te olette pelastuneet, ette omien tekojenne kautta, -
vaan armon tähden, sen lupauksen voimasta ja tähden, -
minkä Jumala on meille antanut.
Heillä oli siis myös tällainen ehtoollisyhteys.
Keskinäinen yhteys, mutta myös ehtoollisyhteys.
Ystäväni, koska viimeksi olet käynyt Herran ehtoollisella?
Koska viimeksi olet sitä nauttinut kotonasi/seurakunnan yhteydessä?
Älä jää siitä pois. Se on äärettömän tärkeää myös sinulle, -
koska siinä vaikuttaa ihmeellisellä tavalla Kristuksen läsnäolo.
Hän, joka antoi henkensä edestämme, -
on kaikissa näissä tilanteissa mukana.
Ja henki on se, joka eläväksi tekee.
Henki on se, joka eläväksi tekee.
Toinen esille tuleva asia on, että he pysyivät rukouksessa.
Rukouksessa.
Siis rukoushan on kuin hengittämistä, yhteyttä Jumalaan.
Se syntyy aivan luonnollisesti silloin, -
kun me palvelemme Jeesusta, seuraamme Häntä.
Raamattu sanoo jopa näin, että Pyhä Henki auttaa meitä.
Kun olemme heikkoja emmekä aina ymmärrä edes, mitä tulee rukoilla, -
niin Pyhä Henki auttaa meitä.
Ajattelepa, ystävä, millaisia olivat -
ensimmäisen seurakunnan rukouskokoukset.
Siellä mainitaan eräästä, ja sen vaikutus on ollut erittäin vahva.
Raamattu sanoo näet näin: "Ja kun he olivat rukoilleet, -
vapisi se paikka, jossa he olivat koolla, -
ja he tulivat kaikki Pyhällä Hengellä täytetyiksi -
ja puhuivat Jumalan Sanaa rohkeasti."
Siis Jumala oli läsnä tässä järistyksessä.
Heidän rukouksensa kosketti taivasta ja merkki oli väkevä:
Herra täytti heidät Pyhällä Hengellä.
Rukouksessa tulemme Jumalan valtaistuimen eteen.
Tämän rukouksen ei tarvitse ollenkaan sisältää -
niitä monia valituksia, joita elämästämme monesti kumpuaa -
Jumalan puoleen. Rukous kuin julistaisimme Jumalan kunniaa -
ja kaikkea sitä, mitä Hän on tehnyt meidän edestämme.
Me kiitämme Häntä. Me ylistämme Häntä. Me palvomme Häntä.
Rukouksella voi siis olla monenlainen sisältö.
Pyhä Henki tahtoo johdattaa sinua rukouksen maailmaan.
Kun pääsemme Hengen maailmaan, silmämme avautuvat näkemään -
paljon enemmän, kuin mitä luonnolliset silmät näkevät.
Se saa meidät vahvoiksi. Se rakentaa meitä.
Se kaikin tavoin vaikuttaa niin, että me Jumalan omina pystymme -
elämään juuri sellaista elämää, miksi Hän on sen tarkoittanut.
Ja tämä koituu kunniaksi, ylistykseksi ja kiitokseksi -
meidän Vapahtajallemme Jeesukselle Kristukselle.
Olkoon ylistetty Isä ja Poika ja Pyhä Henki! Aamen.
Hyvä kristitty ystäväni, olet ollut mukana Sananlastuja-ohjelmassa.
Tällainen ohjelman teko kustantaa jonkin verran.
Sen tähden vetoankin sinuun. Jos mahdollista, -
niin voisit rukouksesi lisäksi antaa myös taloudellista tukea -
ohjelman tekemiseen. Itse toimin tässä täysin vapaaehtoisesti, -
koska minulla on halu julistaa evankeliumin sanomaa -
mahdollisimman monelle. Tätä kautta se tulee mahdolliseksi.
Voit soittaa ruudussa näkyvään numeroon, -
joka on 0600 10177.
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Voit myös pankin kautta välittää rakkauden lahjasi.
Ruudussa näkyy pankkitilinumero.
Kun laitat viitteen 9755, -
niin lahjasi tulee perille.
Minä kiitän sinua jo etukäteen. Jumala sinua siunatkoon!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare