Tervetuloa Sananlastuja-ohjelmasarjaan!
Tässä jaksossa käsittelemme Raamatun lehdiltä -
hyvin mielenkiintoisen henkilön elämää.
Hän oli alun perin Jerusalemin seurakunnan diakoniveli, -
mutta myöhemmin hänestä kehittyi evankelista. Tervetuloa ohjelmaan!
Nyt menemme tähän mielenkiintoiseen aiheeseen, -
joka liittyy Filippuksen elämään.
Tämä Filippus, josta nyt opetan, ei ole Jeesuksen opetuslapsi -
eli niiden 12 joukkoon kuuluva.
Hän on henkilö, joka tunnetaan Raamatun lehdillä -
alkuseurakunnan diakoniveljenä ja myöhemmin evankelistana.
Luen tähän alkuun Luukkaan evankeliumin 10. luvusta -
sen alkujakeita, joissa sanotaan näin: -
"Sen jälkeen Herra valitsi seitsemänkymmentä muuta -
ja lähetti heidät kaksittain edellänsä jokaiseen kaupunkiin -
ja paikkaan, jonne hän itse aikoi mennä. Ja hän sanoi heille: -
'Eloa on paljon, mutta työmiehiä vähän. Rukoilkaa siis elon Herraa,
että hän lähettäisi työmiehiä elonkorjuuseensa.'"
Olemme tottuneet tutustumaan Jee- suksen läheisimpiin opetuslapsiin, -
näihin kahteentoista.
Jeesuksella oli paljon muitakin, jotka seurasivat Häntä.
Tässä tulee nyt esiin juuri tämä 70:n joukko.
He eivät ehkä kulkeneet niin tiiviisti Jeesuksen kanssa, -
mutta heihin Jeesus kuitenkin luotti.
Heitä oli siis 70.
Nämä 70:kin Jeesus lähetti tekemään niitä asioita, -
jotka Hän halusi kansallensa tehdä.
Tässä sanotaan, että lähetti kaksittain heitä -
voittamaan ihmisiä Jumalalle, -
kertomaan hyvää sanomaa, evankeliumia.
Uskon vahvasti, että näiden 70:n joukkoon kuului myös Filippus, -
josta pian katsomme Jumalan Sanasta enemmän.
Raamattu kertoo meille, että Jeesuksen ylösnousemuksen jälkeen -
opetuslapset olivat yläsalissa -
ja siellä he odottivat Pyhän Hengen täyteyttä.
Tähänhän Jeesus oli viitannut juuri ennen kuin Hän jätti heidät: -
"Älkää lähtekö Jerusalemista ennen kuin -
teidän päällenne puetaan voima korkeudesta."
Nämä 120 odottivat tätä hetkeä.
Näiden 120:n joukkoon varmasti kuului myös Filippus.
Voin ajatella, että kun Jeesus 40 päivän aikana opetti -
ennen poislähtöään, niin tämän opetuksen piiriin kuului Filippuskin.
Jeesus sanoi opetuslapsilleen, että teistä tulee minun todistajiani.
Ensin olette täällä Jerusalemissa.
Sitten te menette Juudeaan, -
Samariaan ja aina maailman ääriin saakka.
Kun Jeesus sanoi heidän olevan todistajia myös Samariassa, -
niin voin hyvin kuvitella, että Hän kiinnitti huomionsa Filippukseen -
ja mielessään ajatteli: "Etpä tiedä tuleva seurakunnan diakoni, -
kuinka sinut lähetetään myös Samariaan -
voittamaan ihmisiä Jumalan valtakuntaan.
Tämä Filippus oli siis hyvin kiinteässä yhteydessä alkuseurakuntaan.
Apostolit tunsivat hänet ja näin hän tuli tutuksi -
eli kasvoi siinä seurakunnan yhteydessä monin tavoin.
Tärkeintä tietysti oli, että hän oli sen opetuksen piirissä, -
joka mahdollisti sen, että tulevai- suudessa hänellä oli sanottavana -
jotain sellaista, mikä oli tärkeää juuri hänen julistustehtävässään.
Lähtökohta aina on, että on oma- kohtaisesti kohdannut Kristuksen -
ja kokenut pelastuksen.
Ei Herra lähetä pelastumatonta julistamaan evankeliumia.
Näinkin voi ehkä olla tänä päivänä, -
mutta se on enemmänkin sitten vain uskonnollista toimintaa.
Lähtökohta kaikelle aina on, että kun ihminen tulee uskoon, -
niin tämän kautta hänestä tulee myös Jeesuksen todistaja.
Näin menemme eteenpäin katsomaan, -
mitä Filippuksen elämään tulevaisuudessa liittyy.
Apostolien tekojen 6. luvussa on -
mielenkiintoinen luku alkuseura- kunnan elämästä.
Seurakunta oli kasvanut hyvinkin nopeasti.
Helluntaipäivänä Jerusalemin asukkaita tuli uskoon -
yli 3 000. Osa heistä oli tullut muualta päin maailmaa -
Jerusalemiin helluntaipäivän juhlille.
Tuona päivänä he saivat kokea valtavan siunauksen elämässään.
Pietarin julistama evankeliumin sanoma saavutti heidän sydämensä.
Pyhä Henki vaikutti niin, että heidät vedettiin sisälle pelastukseen,
kun he vastaanottivat evankeliumin sanoman.
Seurakunta kasvoi niin suureksi, -
etteivät apostolit kyenneet siitä ollenkaan pitämään huolta.
Ymmärrämme, että kyllä 3 000 uskoon tulleessa -
aikamoinen heidän hyvinvoinnistaan huolta pitäminen olikin.
Sen tähden seurakunnassa tuli sellainen tilanne, -
että he tarvitsivat henkilöitä -
hoitamaan seurakuntaa sen ajallisen elämän puolelta.
Periaatteena oli, että kenelläkään ei ollut nälkää, -
vaan kaikki saivat leipää.
Niinpä seurakunnasta sanotaan, että he pitivät kaikkea yhteisenä.
Juuri tätä varten valittiin tiettyjä henkilöitä.
Siellä valittiin 7 henkilöä, joiden tehtävä oli diakoninen palvelu.
Yksi näistä 7 henkilöstä oli juuri Filippus.
Toinen tunnettu heidän joukkoonsa valituksi tullut oli Stefanus.
Hänet muistamme hyvin siitä, että hän oli ensimmäinen marttyyri, -
joka lähti tästä ajasta iäisyyteen sen tähden, -
että hän oli niin palava Kristuksen todistaja.
Siis saatanahan vihaa aina niitä, -
jotka julkituovat Jeesuksen Kristuksen.
Vainottaviksi joutuvat kaikki, -
jotka tahtovat koko sydämestään palvella elävää Jumalaa.
Filippus otti työnsä vakavasti.
Uskon, että se mitä hän teki seurakunnan keskellä, -
sai aikaan suurta kiitosta niiltä, -
jotka saivat sitä apua hänenkin kauttaan.
Tänä päivänä näitä filippuksia tarvitaan, miehiä ja naisia, -
jotta seurakunnassa voitaisiin käytännön asiat hoitaa hyvin.
Näin myös Jumalan valtakunnan työ menestyisi.
Hengellinen työ ei ole vain aamenta ja hallelujaa.
Tässä tarvitaan todella paljon käytännön asiaa.
Tunnen erään nykyään eläkkeellä olevan seurakunnan johtajan.
Hän meni joka maanantaiaamu omalle kirkolleen -
ja oli mukana siivousryhmän kanssa siivoamassa kirkkoa.
Näin siksi, että kirkko olisi ollut hyvässä kunnossa -
ihmisten tullessa kokouksiin.
Hänen spesiaalitehtävänsä oli siivota seurakunnan vessat.
Vaikka hän oli seurakunnan johtaja, niin hän oli valmis tekemään -
myös tällaista diakonityötä. Juuri tällainen Filippus oli.
Häntä rakastettiin. Apostolit näkivät hänessä luotettavan miehen.
Sen tähden juuri apostolit antoivat hänelle -
yhä enemmän ja enemmän tehtävää.
Ehkä hän tällöin jo alkoi harjoitella sitä tulevaa -
eli hänestähän tuli myöhemmin väkevä julistaja, -
joka toi esille Jumalan Sanaa siellä, mihin Jumala hänet lähetti.
Kun vaino tuli seurakuntaan, -
niin monet hajaantuivat ympäri sen aikaista maailmaa.
Filippuksen matka kohdentui Samarian kaupunkiin.
Pian menemme sinne sisälle.
Nyt lähdemme Filippuksen mukana kohden Samariaa.
Kuten aiemmin mainitsin, niin seurakuntaan kohdistuva vaino -
sai opetuslapset liikkeelle. Apostolit jäivät Jerusalemiin, -
mutta suurin osa seurakuntalaisista lähti muihin kohteisiin, -
joista Jeesus oli jo edeltä sanonut.
Herra näet halusi, että sanomaa ei julisteta vain Jerusalemissa, -
vaan sitä viedään myös Juudean vuorille, sinne asutuskeskuksiin -
ja myös Samarian kaupunkeihin.
Jumala oli edeltä jo valmistanut suunnitelman Filippusta varten.
Hänen tuli lähteä Samarian kaupunkiin.
Niinpä hän myös lähti.
Ei hän lähtenyt pakoon, vaan tässäkin tilanteessa -
voidaan nähdä hyvin selvästi jumalallinen johdatus, -
mikä liittyy hänen elämäänsä. Raamattu puhuu meille, -
että Jumala johdattaa niitä, jotka rukoillen kulkevat.
Varsinkin alkuseurakunnan yksilöjäsenet ymmärsivät -
tämän rukouksen päälle. Sen tähden -
Herra aivan kuin valjasti heidät tahtonsa toteuttamiseen.
Evankelista on sellainen henkilö, jolla on kyky tavoittaa ihmisiä.
Hänen persoonallisuutensa pitää sisällään -
niin positiivisia vaikutteita, -
että tämä kaikki on mahdollista juuri evankelistalle.
Raamattu sanoo meille, että Jumala antoi seurakunnalle paimenet, -
apostolit, profeetat, opettajat ja myös evankelistat.
Filippus oli saanut jo syntymä- lahjana tällaisen luonteen.
Ehkä maailman tunnetuin evankelista on amerikkalainen Billy Graham.
Hän on tavoittanut valtavia määriä ihmisiä, -
kun hän on eri puolilla maailmaa pitänyt tapahtumia.
Filippus ei nyt ollut mikään maailman evankelista, -
mutta oli Jumalan silmissä hyvin arvokas ja tärkeä henkilö.
Sen tähden juuri hänet lähetettiin Samariaan.
Voidaan sanoa myös, että tämä oli eräänlainen profetian täyttymys, -
juuri sitä, mitä Herra oli jo etukäteen ilmoittanut.
Hän menee Samarian kaupunkiin, ja mitä meille sanokaan Raamattu?
Voimme lukea sen Raamatun sivulta, koska hyvin kiinteästi -
Jumalan kamera oli suunnattu Filippuksen elämään.
Askel askeleelta Herra oli mukana tässä.
Siksi nämä asiat on kirjattu niin hyvin Raamatun lehdille.
Tämä Sana, useampikin jae täältä, sanoo näin: -
"Ne, jotka näin olivat hajaantuneet, vaelsivat paikasta toiseen -
ja julistivat evankeliumin sanaa.
Ja Filippus meni Samarian kaupunkiin ja saarnasi heille Kristusta.
Ja kansa otti yksimielisesti vaarin siitä, mitä Filippus puhui, -
kun he kuulivat hänen sanansa ja näkivät ne tunnusteot, -
jotka hän teki. Sillä monista, joissa oli saastaisia henkiä, -
ne lähtivät pois huutaen suurella äänellä; -
ja moni halvattu ja rampa parani. Ja syntyi suuri ilo siinä kaupungissa."
Filippus ei pitänyt lamppua vakan alla, -
vaan kirkas evankeliumin valo loisti myös hänen elämästään.
Hänhän oli sen itse vastaanottanut. Se välittyi samarialaisille -
ja vaikutus oli ilmeinen. Evankeliumissa on Jumalan voima, -
ja vihollisen vallat ja demoniset henget joutuvat väistymään.
Mitä hyvänsä esteitä -
evankeliumin esille tulolle onkin, -
ne Jumalan voimasta väistyvät sivuun.
Niinpä tuossakin kaupungissa riivaajat lähtivät ihmisistä.
He vapautuivat. Monet sairaat paranivat.
Syntyi suuri ilo. Ilo syntyy aina siellä, missä kohtaamme Jeesuksen.
Nuo juutalaisten vielä tuolloin halveksimat samarialaiset -
saivat kokea, että Jumalan rakkaus kohdistuu heihin yhtä lailla, -
kuin näihin juutalaisiin ystäviin.
Filippus sai kokea Samariassa jotain sellaista, -
mitä Jeesus oli jo edeltä ilmoittanut.
Ne, jotka uskovat Häneen, saavat kokea tällaisia asioita.
Sairaita paranee. Ihmisiä pelastuu.
Tätä itsekin olen saanut joskus nähdä ja kokea, -
kun 70-luvun lopulla olin Helsingissä.
Silloin elettiin ns. Niilo Yli-Vainion aikaa.
Hän julisti evankeliumin sanomaa Suomen eri kaupungeissa.
Kun itse olin seurakuntapastorina, järjestimme näitä tilaisuuksia, -
varsinkin uuteen Messukeskukseen.
Näissä tilaisuuksissa ihmisiä tuli suuret joukot uskoon.
Tämäkin pieni seurakunta, jossa olin, -
lisääntyi 400 uskoon tulleella kolmen vuoden aikana.
Nyt kuitenkin Jumalan tahto on, -
että me emme jää vain nautiskele- maan ja iloitsemaan kaikesta, -
mitä tapahtuu.
Jumala näet haluaa, että tätä sanomaa viedään eteenpäin.
Me emme saa pysähtyä ennen kuin Herra antaa mahdollisuuden -
vapautua tästä tehtävästä.
Niilo Yli-Vainion ilmaisu evankeliumin työntekijän velvollisuudesta -
oli tällainen: julistaa pitää niin kauan kuin peukalo heiluu.
Herralle kuuliainen Filippus sai myös kokea, -
että nyt uudet vaiheet odottavat hänen elämässään.
Niinpä on mielenkiintoista nähdä, -
että Jumala lähetti enkelin.
Jumala ei lähettänyt ketään ihmistä, vaan lähetti enkelin, -
joka sanoi Filippukselle: -
"Nouse ja mene Gazan autiolle tielle."
Ei mitään sen enempää. Ei mitään, -
mitä lähteminen ja autio tie mahdollisesti pitävät sisällään.
Mutta hän oli kuuliainen.
Monesti me edellytämme vähän etukäteistietoa siitä, -
mitä edessä on, ennen kuin uskallamme lähteä liikkeelle.
Kuinka moni meistä haluaa olla niin kuuliainen, -
että on valmis tottelemaan silloinkin, kun emme ymmärrä, -
mistä on kysymys.
Filippus oli juuri tällainen henkilö.
Hän ei ymmärtänyt ollenkaan, mitä voi autiolla tiellä olla.
Mitä hänellä siellä on tekemistä? Ja vielä keskipäivän aikaan, -
kun päivä on kuumimmillaan? Mutta mitä tapahtuikaan?
Siellä tulee jumalallinen vastaus konkreettisesti häntä vastaan.
Siellä on hoviherra menossa kohden kotimaataan.
Hän oli palannut Jerusalemin uskonnollisilta juhlilta, -
mutta hengellisesti tyhjänä. Hän lukee Jesajan kirjaa -
sen lukua 53 ymmärtämättä ollenkaan, mistä profeetta kirjoittaa.
Kun Filippus saa kuulla tämän, -
hän menee lähelle kysymään, ymmärtääkö tämä, mitä hän lukee.
Hoviherra sanoi, ettei ymmärrä, kun ei kukaan ole selittänyt.
Filippus alkoi puhua Jeesuksesta. Silloin löytyi yhtymäkohta -
profeetta Jesajan sanomaan ja Jeesuksen elämään.
Kun tämä tapahtui, niin hoviherra otti Kristuksen vastaan -
henkilökohtaisena Vapahtajanaan. Filippus kastoi hänet, -
hänestä tuli kristitty ja hän jatkoi matkaansa iloiten.
Ymmärrämme, kuinka valtava ilo oli myös Filippuksella -
hänen palatessaan takaisin, minne Jumala hänet johdattikin.
Siitä me katsomme vähän ajan päästä.
Nyt olen vetämässä loppusolmua siihen, -
mitä olen teille puhunut Filippuksesta.
Otan Apostolien tekojen luvusta 21 jakeen 8.
"Mutta seuraavana päivänä me läh- dimme sieltä ja tulimme Kesareaan, -
jossa menimme evankelista Filippuksen tykö, -
joka oli yksi niistä seitsemästä, ja jäimme hänen tykönsä."
Luukas kirjoittaa hänen, Paavalin ja muun matkaseurueen keskeltä -
tapahtumia, jolloin Paavalin viimeinen matka päättyi Jerusalemiin.
Ennen kuin he pääsivät sinne, -
niin noin 100 km:n päässä he menevätkin Filippuksen kotiin.
Tässä eka kertaa mainitaan, että Filippus on evankelista.
Tämä huipentuma on sikäli mielenkiintoinen, -
että Paavali nimenomaan halusi mennä juuri Filippuksen luokse.
Taustat huomioon ottaen Paavali Saulus Tarsolaisena -
oli surmannut ja surmauttanut Filippuksen läheisen ystävän, -
Stefanuksen. Hän silti haluaa mennä Filippuksen luokse. Minkä tähden?
Hän tietää, että Jeesuksen veri on puhdistanut hänen syntinsä, -
ja Filippus on hänen veljensä Kristuksessa.
Uskon, että Paavali halusi myös kuulla, -
mitä Jumala on vaikuttanut Filippuksen elämässä, -
millä tavalla Filippus voitti ihmisiä Jeesukselle.
Samalla myös tietysti Filippus sai kuulla, -
kuinka Jumala oli vaikuttanut Paavalin elämässä.
On jännää nähdä tämä tosiasia.
Kun Herra tekee ihmeellisiä muutoksia ihmisen elämässä, -
niin silloin sydämiä liitetään toinen toisiinsa.
Filippuksen elämä kertoo meille siitä, -
kuinka yhden pienen ihmisen kautta Jumala voi tehdä suuria.
Vaikka emme olisi filippuksia, voimme omalla paikallamme -
palvella Jumalaa Hänen tahtonsa mukaisesti.
Joku sanoo, ettei osaa muuta kuin rukoilla.
Ei sovi sanoa, ettei osaa MUUTA kuin rukoilla, -
sillä esirukoilijat ovat tärkeimpiä henkilöitä Jumalan valtakunnassa.
Ystäväni, siksi se osa, jonka koet itselläsi olevan, -
niin voit olla varma, että kun siinä palvelet Herraa uskollisesti, -
saat myös nähdä monenlaista ihmettä -
ja kokea siunausta elämässäsi.
Olen iloinen siitä, että olen saanut välittää sinulle sanomaa -
tämän Sananlastuja-ohjelman kautta.
Tällä ohjelmalla on myös omat kustannukset.
Siksi tarvitsemme ohjelman tekoon rakkauden lahjoja.
Jos haluat olla mukana, niin sinä voit soittaa.
Puhelinnumero on 0600 10177.
Puhelun hinta on noin 12 euroa.
Voit välittää rakkauden lahjasi myös pankkitilin kautta.
Laita siihen myös viite 9755.
Kiitän jo etukäteen, että tuet tämän ohjelman tekoa.
Jumala sinua siunatkoon!
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare