TEMA TERVENDAB
Sonja lugu
Olen Sonja Tuisku, 18-aastane kooliõpilane Seinäjokist.
Õpin Kuortane spordikoolis
ja tegelen õpingute kõrvalt keeglimänguga.
Mu eesmärgiks on pääseda naiste koondisesse,
kui Jumal lubab nii.
Õppisin Seinäjokis kaks aastat,
kuid ma vahetasin selle Kuortamo kooli vastu,
sest seal sain paremini ühendada õpingud ja treenimise.
Mul tekkisid kahtlused vahetuses,
kas mind võetakse viimaseks aastaks kooli,
sest olen tundmatu mängija ja mul on olnud põlvega probleeme.
Mõtlesin, kuidas mu põlvega oleks, kui liiguksin üle 10 tunni nädalas.
Tulin usule 2011. a novembris.
Olin enne vaadanud emaga TV7st Soomes toimunud koosolekuid.
Ühel koosolekul nägin koolikaaslast, kellega olin samas klassis.
Koolis sain tuttavaks Evelinaga
ja tema kaudu tutvusin ka Seinäjoki nelipühikogudusega.
Ühel sajusel õhtul tulin emaga siia ning sel õhtul sain usklikuks
ja ema tuli pärast pikka pausi taas usule.
Selle aasta juulikuus osalesin
koguduse korraldatud koosolekusarjas "Keset elu".
Ühel õhtul ema peretuttav palvetas mu jalgade eest.
Mu vasem jalg oli paremast 19 mm lühem
ning ta palus, et jalad saaksid ühepikkuseks.
Istusin pingile ja peretuttav võttis mu jalad oma sülle
nii et pikkusevahe oli selgelt nähtav.
Ta hakkas paluma mu jalgade eest ning ma ise palusin silmad kinni.
Ema vaatas seda kõike kõrvalt.
Järsku hakkas ta hüüdma: "Su jalg kasvas!"
Kuna mul olid silmad kinni, ma ise ei näinud ega tundnud seda.
Olin väga üllatunud ja kuigi võtsin kõrgepõhjalise kinga kohe jalast,
kui tõusin pingilt, ei tundnud ma midagi imelist.
Neli kuud on olnud sümptomiteta
ning olen nautinud trenni ja liikumist üldse.
Olen loobunud põlvetugedest
ja kõrgepõhjalistest kingadest ning ma ei tunne mingit valu.
Varem sain hullematel aegadel joosta 200 m
ja seejärel tulema longates koju, sest valud olid nii suured.
Selle kõige eest võin anda tänu vaid Jeesusele, kes mind parandas.
Keegi teine ei saa mind parandada, vaid Jumal, kes on mind ka loonud.
Imeparanemise tõttu on mulle väga selgeks saanud,
et mis on inimesele ja inimmõistusele võimatu,
on Jumalale võimalik.
Mind õnnistab eriliselt kirjakoht Jesaja 53:2-5.
"Sest ta tõusis meie ees nagu võsuke, otsekui juur põuasest maast.
Ei olnud tal kuju ega ilu, et teda vaadata,
ega olnud tal välimust, et teda ihaldada.
Ta oli põlatud ja inimeste poolt hüljatud,
valude mees ja haigustega tuttav,
niisugune, kelle pealt silmad ära pööratakse:
ta oli põlatud ja me ei hoolinud temast.
Ent tõeliselt võttis ta enese peale meie haigused ja kandis meie valusid.
Meie aga pidasime teda vigaseks, Jumalast nuhelduks ja vaevatuks.
Ent teda haavati meie üleastumiste pärast,
löödi meie süütegude tõttu.
Karistus oli tema peal, et meil oleks rahu,
ja tema vermete läbi on meile tervis tulnud.
Tõlge: Külliki Otsa