SAMTAL
Välkommen till programmet.
I dag har vi en mycket intressant person som gäst.
Han är make, far, farfar och evangelist.
Han var på semesterresa med grupp. Först reste de till Thailand -
och sedan till ön Langkawi i Malaysia.
En populär semesterort i Malaysia.
Ön har ett tropiskt klimat med en medeltemperatur på över 30 grader -
och luftfuktigheten nästan 95 beroende på situationen.
Landet är till 60 procent islamiskt.
Timo Valtonen, välkommen. - Tack.
Er historia har tagits upp överallt i press och media -
under de senaste veckorna.
Berätta om er resa till Thailand och Malaysia.
Den 6 november flög vi till Bangkok -
och därifrån tog vi taxi till Pattaya.
Där stannade vi 5 dagar hos vänner och besökte bl.a. en hemkyrka, -
evangeliserade och pratade med människor.
I Pattaya och Thailand råder religionsfrihet -
så man kan fritt prata om saker.
Där beslöt vi att besöka öarna i södra Thailand -
och ända till Malaysia, till den fina semesterön Langkawi.
Där skulle vi stanna 3 dagar och sedan fara vidare till Vietnam.
Efter 5 dagar började vi resan genom flera olika orter -
och vidare till Phuket och Phi Phi- öarna, Koh Lanta och Koh Lipe.
När vi var på Koh Lipe, en av Thailands sista öar, -
köpte vi biljett till en snabbgående båt till Langkawi dit resan tog 2 timmar.
Vi var på gott humör och -
hade ingen aning om vad som väntade oss.
Om vi hade vetat det skulle den resan ha blivit ogjord.
Vad hände när ni kom till ön?
När vi anlände tog vi in på ett närbeläget hotell -
som vi bokat via internet. Jag minns inte stadens namn men -
hotellet var trevligt. Min fru stannade där och vilade -
medan jag, Aija och Mika beslöt att gå på stan -
för att äta och skaffa kontantkort till mobilen.
Vi tog med några pennor för vi ville ge dem som gåva.
Här är pennan. - Berätta om pennan.
Den lär nu vara världens farligaste penna.
Här står Joh 14:6 på indonesiska.
"Jesus är vägen, sanningen och livet."
Jesus sade: "Ingen kommer till Fadern utom genom mig."
Det var allt vi gav där.
Det stämmer inte att vi skulle ha delat ut flygblad.
Flygbladen var inte ens på malaysiska utan på vietnamesiska -
och avsedda som gåva till församlingsmedlemmarna där -
till läsning och utdelning, om de själva ville dela ut dem.
Hur närmade ni er människorna och -
fanns där något som kunde ha sårat dem?
Sådant kom vi inte ens att tänka på för människorna var så glada.
Största delen verkligen glada: "Är det här en gåva till mig?"
"Ja, vi är finländare."
Om vi varit missionärer skulle vi ha dolt vilka vi var. Det gjorde vi inte.
Vi kunde inte begripa att man inte fick ge en penna där.
Vi har gett ut dem i alla länder vi besökt.
Människorna var verkligen glada och -
den sista butiken vi besökte var kontokort-butiken -
där vi samtalade en halv timme och gav pennan och köpte några saker.
Då uppenbarade sig civila poliser bakom dörren men -
vi undrade vem de var för vi hade hört att turister kan kidnappas.
Först trodde vi dem inte -
men när de visade sina id-kort gick vi med dem till bilen.
Jag hade ca 20 pennor kvar i den öppna väskan och de sade att -
vi får nog dela ut pennor bara vi löser upp texten.
Inte hade jag ju något lösningsmedel med så det gick inte -
men på kvällen beslöt vi att inte dela ut pennor i den staden.
Men på tisdagen den 29 november kom polisen och häktade er -
och förde er till fängelset. Vad hände?
På måndag hade vi gjort en sightseeing-tur runt hela ön -
och besökt olika basarer för jag har själv varit torgförsäljare -
framför allt på loppmarknader och -
alltid när jag går på torg har jag pennor med mig.
Nu gav jag pennor åt mina "kollegor" och önskade god fortsättning.
Vi diskuterade inte eller försökte omvända folk, som man påstår.
Oturligt nog visste vi inte att det var Mohammeds födelsedag.
Från en närbelägen moské hördes deras bönestund och -
senare fick vi höra att de firade Mohammeds födelsedag.
Det skulle vi inte nödvändigtvis ha förstått i det skedet -
men när vi på tisdag kom från vår turistrunda -
i bergen där det finns broar av glas och Langkawis bästa sevärdheter -
gav vi ännu några pennor åt taxichauffören.
En av de andra chaufförerna ropade då till vår chaufför att -
han skulle föra oss till polisen.
Han förde oss ändå till hotellet och vi hade kommit överens om att -
gå till poolen och sedan äta något och -
sedan titta på andra sevärdheter där fanns -
för det var ljust ännu ett par timmar.
Klockan fem hade taxin redan kommit men samtidigt uppenbarade sig -
5-6 poliser bakom vårt hotellfönster. Rummet låg på första våningen.
Vi visste inte att de var poliser -
utan undrade vilka de var som stirrade på oss genom fönstret.
När dörrklockan ringde och de bultade på dörren -
förstod vi att det är polisen.
- Vad sade de?
Jag minns inte allt för situationen var ...
- Hotade de er?
Det var nog hotfullt redan när de stod bakom fönstret och -
i det skedet hade Mika tagit pennorna och -
Vietnam-traktaten och gömt dem i ventilationskanalen.
När polisen kom in fanns där inget utom tre pennor i väskan.
I kassaskåpet där mina pengar var fanns ännu några pennor kvar.
Ni misstänktes för orsakande av disharmoni -
splittring och anstiftande av fientliga känslor och därtill -
brott mot inreserätt.
Disharmoni säger mig egentligen inget men -
om Guds Ord: "Jesus är vägen, sanningen och livet" -
förorsakar fientliga känslor är det nog något -
som fordrar att man rådfrågar sitt eget hjärta.
Vi såg inget sådant utom taxichauffören som var den enda.
- Sedan fördes ni till fängelset -
och i Finland spreds nyheter att ni hotas av 2-5 års fängelsestraff.
Visste ni om det? - Nej.
När vi sattes handbojor blev vi mycket ovänligt behandlade -
man kunde säga rentav brutalt och -
och vi förstod att t.o.m. dödsstraff kan följa.
- Hur brutalt? - När de satte handbojor på mig -
fäste de dem så hårt att händerna blånade.
När jag frågade om jag får gå på toan -
började en av dem slå och sparka mig.
Jag värjde mig för sparkarna och en annan vänligare lät oss gå.
Dit gick Mika och jag i handbojor, bundna till varandra -
så att jag måste göra mitt behov med handbojans kedja i dörrspringan.
Det var förnedrande och kränkte vår människovärdighet.
Ni var alltså i fängelse på ön Langkawi.
Behandlades ni väl? Fick ni mat och dryck och var det hygieniskt?
Hygien fanns där inte alls. Inget att tvätta sig med och dylikt -
men mat fick vi tre gånger om dagen.
Det var ris men första målet var så kryddat att det inte gick att äta.
Då beslöt vi att äta bara så mycket att vi hålls vid liv.
Om det i maten fanns grönsaker åt vi dem.
Under de 8 dagarna åt jag och Mika totalt kanske en hel måltid.
Min fru, Seija, och Aija beslöt att fasta hela tiden.
De åt inget utan drack bara vatten.
Vattnet vi fick var spolvatten till toaletterna -
som kom från en smutsig kran så -
man kan föreställa sig mängderna av bakterier.
Det var verkligen en förnedrande upplevelse.
När ni befann er i fängelset under mycket svåra omständigheter -
utan tillräckligt med rent vatten -
föddes i Finland samtidigt en bönerörelse -
som också var internationell. Vad har du hört om det?
Det var en överraskade stor sak och jag -
kände nog att någon ber för oss när jag i fängelset bad till Gud.
Det var skakande att vi måste sova på ett stenblock.
Vi kunde vara upp till 5 personer -
i cellen som mätte ca. 2,7 x 3 m.
En dag dödade jag 10 kackerlackor.
Lukten som kom från kloaken genom toa-stolen som bara var ett hål -
går inte att beskriva. Lukten var mycket värre än i ett utedass.
Luften var svår att andas och de lokala -
rökte något gräs som de i smyg rullade i cellen.
Vi såg att de hade kompisar bland väktarna -
som hämtade det åt dem utifrån.
I den atmosfären med 35 graders hetta fick jag som har en pacemaker -
och min fru som haft tre blodproppar tre sådana här muggar -
med något saftblask om dagen.
Det var inte vatten utan något kryddat.
Ni var i fängelsecellen totalt -
nästan 8 dygn. Berättade de för er hur er rättsprocess framskred och -
vad ni anklagades för och hurdan var stämningen?
Helt fruktansvärd. Under de första dagarna visste vi ingenting.
Jag såg min fru bara vid de inledande förhören och i slutet.
Varje morgon ropade jag i dörren och frågade hur hon mår -
och att jag älskar henne.
- Hur svarade hon? - Det blev tyst och jag förstod att hon bröt samman.
I fängelset bad jag Aija tolka för hon kunde bättre engelska.
I taket fanns ventilatorer som blåste in het uteluft.
De startade varje halvtimme och gick en halv timme.
När surrandet slutade försökte vi kommunicera -
men väktarna förbjöd det.
På så sätt försökte vi varje dag fråga -
när vi får ringa samtalet vi hade rätt till.
Det fick vi inte en enda gång -
men på den sjätte dagen kom utrikesministeriets Päivi -
och var och en fick prata med henne fem minuter.
Hon gav oss brev som vi skulle få när vi blir befriade och utvisade.
Då kändes utvisningen som en lättnad.
Men breven tog de ifrån oss och vi hann aldrig läsa dem.
Vi hann inte för vi fick bara fem minuter på oss att ge oss iväg.
I Finland hjälpte er särskilt riksdagsledamot Mika Niikko -
som tog kontakt med utrikesministeriet.
Vet du vad som ligger bakom beslutet om er befrielse?
Och att anklagelsen drogs tillbaka?
Jag vet inte om något annat än era kristnas böner.
Gud gjorde ett under. Herren sade under min bön: -
"Jag ska göra ett under." Varje dag frågade jag när det sker.
Av hela mitt hjärta ropade jag av all kraft till Jesus om hjälp.
Svarade Han på din bön?
Jag gick omkring och bad på cellens förgård -
som hade en dörr till granncellen -
därifrån andra killar fördes till vår cell.
Där kände jag att Gud berörde mig -
men för det mesta var det ångest och prövning.
Det var mer en bönekamp och -
jag bad Herren ordna mig någon sysselsättning -
för jag hade inget annat att göra än ligga där deprimerad.
Då kom det kackerlackor upp ur toa-stolen och -
jag började döda dem med min mugg.
Men snart ropade väktarna: "Muggen bort!"
Jag har ett pacemaker-kort -
som jag visade för att få vatten eller mediciner.
Med det knäppte jag ner dem i toahålet vilket roade de lokala.
- Men du fick frid i hjärtat om att ni ska komma ut därifrån?
Alldeles i slutet, ja, men i början måste jag medge att -
jag t.o.m. trodde att vi kan bli avrättade.
Vi visste absolut ingenting för de höll oss i totalt mörker.
Låt oss förflytta oss till onsdagen den 28 november -
när ni klockan 14:35 anlände till Helsingfors-Vanda flygplats.
Ni möttes av finsk media och många vänner.
Berätta om det ögonblicket. Något av det första du sade var att -
du vill tacka Malaysias regering för befrielsen.
Ja, det stämmer men ännu en sak. Singapore ville inte ta emot oss -
och vi fängslades där också.
I flygplanet hade vi handbojor och i Singapore började en ny strid.
Då ringde Mika Niikko och utrikesministern -
som bad dem släppa oss till London därifrån vi sedan kom.
Min fru hade kramper i armar och ben och vi var totalt utmattade.
Jag hade pennan i handen och kunde inte vänta mig så många från media.
Hela ankomsthallen var proppfull -
och jag visste inte ens vem alla var.
Med pennan i handen sade jag att detta är världens farligaste penna.
Jag hade lovat Gud att tacka Honom, Malaysias och Finlands regering.
Detta löfte höll jag för jag ville tacka Malaysias ledning och kung -
för att de hade visat nåd och inte dömt oss.
Och framför allt Gud, finska staten och -
Mika Niikko som inverkade mycket.
Du talade en halv timme och din vän Aija talade kort.
I MTV 3 sändes det direkt och via olika kanaler.
Media har nu tagit sig an er sak. New York Times, Washington Post -
och Daily Mail i Storbritannien, -
pressen i Malaysia, Kina och Japan.
Hur har medias medverkan hjälpt i detta?
Jag tror att det har hjälpt på så sätt -
att länder som förföljer kristna verkligen brutalt -
får uppleva en viss press, som kunde vara större, -
för inte kan man behandla människor så här idag.
Inte spärrar vi ju här heller in muslimer eller buddhister -
på grund av deras religion men i dessa länder -
har kristna inga som helst människorättigheter.
Det oroar mig hur kristna klarar sig där.
Jag minns inte hur många procent av 31 milj. där finns -
men en liten minoritet i alla fall.
Hur mycket undertrycks inte deras rättigheter om turister torteras?
Vi utsattes för tortyr då väggarna bara snurrade på grund av vätskebrist.
27-åringens hjärta bultade hårt och bara vatten hjälpte.
Vad gör de då mot sina egna kristna när gjorde så här mot oss?
Jag anser att medians uppmärk- samhet är ett Guds bönesvar -
på så sätt att Malaysias folk nu har blivit uppmärksammade.
Nu vet västvärlden vad där händer. På så sätt är det en god nyhet.
På pennan stod det på malaysiska att Jesus är vägen, sanningen och livet.
- Ja. - Har denna text nått den malaysiska pressen?
Jag har hört att texten har stått i tidningen -
för folk ville veta vad det stod på pennorna.
De har skrivit vad det stod vilket jag är verkligen lycklig över.
Om något gott följde av detta så var det det.
Det spreds också till andra muslimska länder -
så nu fick de veta vem vägen, sanningen och livet är.
De har själva evangeliserat!
Nu ska vi tala om missionsbefallningen.
Missionsbefallningen har varit central i ditt liv.
Du har länge varit ledare för "Operation Josua" -
och ni har haft många evangelisationsaktioner, -
julfest för sämre lottade och ungdomsarbete på fritidsgårdar.
Evangelisation är det viktiga i missionsbefallningen.
Vi är säkert av samma åsikt som många kristna -
att det behövs vishet till det.
I Bibeln står det också om att när det goda budskapet förkunnades -
måste man också lida för det.
Om vi tänker på Jesus, Petrus, Paulus, Stefanus o.s.v. -
fick de lida för att de tjänade Gud.
Det ledde till väckelse eller uppror eller båda.
Är inte dessa personer också ett bra exempel för oss?
Ja, det är de. I cellen frågade jag många gånger Jesus -
hur Han stod ut med all tortyr och orkade bära våra synder till korset.
Med vilken kraft? Jag frågade också -
hur apostlarna klarade av all martyrdöd.
Då lät Gud mig förstå att det var genom den Helige Andes kraft.
Guds kraft, för ingen kan hålla ut i egen kraft.
Så fanns ännu ångesten jag kände för mina anhöriga.
Jag förstår att de var skakade och -
kanske också arga för att vi åkte dit men befallningen är att gå ut.
Jag har lovat Gud att även på semesterresor -
på något sätt lyfta fram saken.
Jag kan inte ens fara på semesterresa och hålla munnen.
Det är det goda budskapets dag och -
mina anhöriga har kanske lidit allra mest.
Vad skulle du svara dem som har kritiserat -
det att ni for dit och delade ut pennorna?
Vad skulle du säga?
Jag skulle säga att Jesus gav oss ett exempel och -
apostlarna var redo att dö för sin tro.
Vi bör alla vara Jesu vittnen, kosta vad det vill.
Herren välsigne dem om de inte förstår detta.
De har rätt till sina åsikter men de borde läsa vad det står i Bibeln.
Vi borde stödja varandra och inte skälla ut varandra.
Och om vi gör fel ska vi förlåta, i synnerhet om det var oavsiktligt.
Detta hände verkligen inte utan Guds försyn.
Tror du att jag inte frågat Gud varför Han gav pennorna åt oss?
Han kunde ju ha hindrat resan.
Då förstod jag att Gud är bakom allt.
Jag sade till Jesus: "För Ditt namns skull lider vi. Ge oss kraft."
Kunde du medge det om du hade handlat fel?
Ja, utan vidare -
om jag hade handlat mot Bibeln.
Men jag kan inte be om förlåtelse för evangeliet.
Men naturligtvis om jag har sagt något orätt till någon, -
t.ex. om jag sagt något fult till någon malaysisk myndighet.
I Bibeln står om den Helige Ande och eld.
Vad får en man i din ålder att ständigt vara på väg?
Jag tror att det är Guds kallelse och -
inspiration som Han själv verkar.
Jag har märkt att efter lidande och ångest har jag mer energi.
Det är märkvärdigt att efter att just ha varit där och fått lida -
och sedan komma bort, - ibland tuktar Gud oss -
är det efteråt en glädje att förstå att -
detta är det enda budskap som kan hjälpa mänskligheten.
Någon annan sanning finns inte. Vi är Hans blodsvittnen.
Inte kan jag ju som evangelist vara tyst och -
kanske någon av oss en dag lider martyrdöden för den skull.
Men Gud har befallt oss att göra detta arbete.
Vilket budskap har du till Finlands kristna?
Ett klart budskap är att sluta gräla om vem som är störst -
och att inte kritisera andra. Börja be för förföljda kristna och -
sprid evangeliet var ni än är och berätta att Jesus ger frid, -
evigt liv, gott samvete, syndernas förlåtelse, -
renar oss genom Sitt blod och ger oss ett framtidshopp -
ty "Så älskade Gud världen att han utgav sin enfödde Son, -
för att var och en som tror på honom -
inte ska gå förlorad utan ha evigt liv."
Detta är vårt budskap.
Jesus lever och är Herre. Han frälser, ger verkligt liv och frid i hjärtat.
Många kristna kanske känner en trötthet i troslivet -
och orkar inte tjäna Herren.
Hur skulle du råda en sådan vän?
Jag tror att vägen är att vi ska be och läsa Bibeln -
och sedan ge oss iväg och bedjande begära: -
"Gud, använd mig."
Det är så fantastiskt att ens en stund få vara i Guds tjänst.
På våra aktioner var det ofta så att när vi trötta gav oss iväg -
hade vi tio gånger mer energi när vi kom tillbaka.
Till Malaysia for jag på semester för jag var trött -
men efter den tunga resan kände jag att jag har en massa energi.
Men känslorna gungar -
för den tunga stressen börjar släppa.
Om vi faktiskt gör som Jesus sade och följer Honom -
ger Han oss kraft, för vi själva har den inte.
Jag förstår deprimerade för jag har själv också varit det.
Det har gått i perioder för vi är människor.
Vi råkar ut för svårigheter, grälar i församlingarna, -
beskyller varandra men vi kan alltid göra bättring.
Jag har nu varit borta från min församling i två år p.g.a. gräl -
men jag har gjort bättring och ska återvända.
Jag kan sitta i sista bänkraden.
Det som har varit har varit. Låt oss förlåta varandra.
Vi ska inte beskylla eller peka på varandra utan se på Jesus.
När jag höll på att bryta samma i fängelset -
när de satte mig i bojor och jag inte fick gå på toan sade min fru: -
"Timo, se på Jesus." Låt oss se på Jesus!
När jag var på flygplatsen och mötte er -
och såg på er kom jag att tänka på ett bibelställe.
"Saliga är ni om ni hånas för Kristi namns skull, -
för härlighetens Ande, Guds Ande, vilar över er." (1 Pet 4:14)
Vad vill du säga denna sista minut av programmet?
I dag finns det miljontals troende -
som ständigt förföljs. Också nu under detta samtal -
har några kristna dödats i Saudiarabien.
Vi bör komma ihåg dessa förföljda, fasta och be för dem.
Också för Samatha som är i fängelse och -
väntar på dödsdomen så att hon skulle befrias.
Det är ytterst viktigt att minnas de förföljda och be för dem.
Timo, tack för samtalet. - Tack.
Samtalet med Timo Valtonen var mycket gripande.
På detta sätt förs evangeliet vidare.
Berörde detta program dig? I Bibeln står det att -
Gud älskar en glad givare.
Gud vill välsigna också dig -
när du ger din gåva till evangeliearbetet.
Be och fråga Gud vad du kunde ge till detta program.
Stöd TV7! I Finland ring 0600 10070. Samtalet kostar ca. 12 euro.
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
Swisha din gåva till 123 677 9300
Tack för ditt stöd!
Översättning: Carl Westermarck Himlen TV7