INTERVJUU
Tere tulemast me saatesse,
kus me tänaseks külaliseks on pastor Gary Wilkerson,
kes on 2009. aastal alguse saanud Spring koguduse rajaja.
Gary on organisatsiooni World Challenge president,
mille näol on tegu
rahvusvahelise misjoniorganisatsiooniga,
mille rajas ta isa pastor David Wilkerson,
kes on tänaseks juba igavikus.
Gary on liikunud ringi nii USA's kui üle maailma,
kõneledes konverentsidel
ja pidades koguduse rajamise seminare;
aidanud kaasa lastekodude ja kliinikute rajamisele
ning toiduabiprogrammide toimimisele kõige vaesemate heaks.
Gary'l ja ta abikaasa Kelly'l on 4 last ja nad elavad Colorado Springs'is.
Tere tulemast Gary! Kuidas teil läheb? - Mul läheb väga hästi.
Ja aitäh selle võimaluse eest olla siin täna!
Tahaksin alustuseks küsida te isa kohta,
kes on väga tuntud pastor.
Te isa sai tuntuks tänu oma tööle New Yorgis.
Me kõik teame lugu Nicky Cruz'est
ja ka seda, kuidas ta rajas Times Square'i koguduse.
Mis tunde see teis tekitas?
Kas elasite otsekui ta tiibade all, millega ta teid üles tõstis
või kogesite pigem ta varju enda üle?
Väga hea küsimus.
Usun, et pisut mõlemat.
Varju jäämist isa enda poolt ma ei kogenud,
sest ta tõstis mind alati üles.
Vari, aga millest räägite, tuli pigem koguduse poolt,
kätkedes teatud ootusi mu suhtes.
Paljud pastorite lapsed kogevad seda.
Pead pidevalt korralikult käituma ja olema hea.
Nii tundsin ka,
et olen Jumalale meelepärane vaid juhul,
kui olen meelepärane inimestele.
See aga on väga raske ja mõlemat korraga ei saa -
pead otsustama kas ühe või teise variandi kasuks -
kas olla meelepärane Jumalale või inimestele.
Mul oli aga väga hea isa.
Ta oli Jumala mees,
kes armastas Jeesust kogu oma südamest.
Minu sirgudes ja jumalariigitööle asudes
oli isa mulle väga heaks mentoriks ja julgustajaks.
Käisin temaga mitmeid aastaid mööda ilma ringi
ja ta jõudis ka enne oma surma
anda mulle üle World Challenge'i juhtimise.
Te reisisite koos isaga mitmeid aastaid,
pidades pastoritele ja juhtidele erinevaid konverentse.
Milline see aeg oli?
See oli väga hea aeg.
Olime küll enne seda ka koos töötanud,
kuid kellegagi koos reisides õpid neid veelgi enam tundma.
Olete ju palju nii lennukis, hotellides kui üritustel koos.
Nii et ma nägin oma isas külgi, mida polnud varem näinud.
Tema sügavust ja kirge Jeesuse suhtes.
Õppisin temalt palju.
Ta oli mulle ka mentoriks,
jagades nõu, kuidas jutlustada, kuidas altarikutset esitada
või millist usku omada.
Usun, et suurim õppetund, mida temalt õppisin, puudutas usku.
Sa pead uskuma Jumalasse
ja seda, et Ta on Jumal, kes igatseb teha suuri asju.
Need suured asjad aga saavad teoks läbi inimeste,
kes Temasse usuvad.
Enamus inimesi, kel on raskusi uskumisega,
ootavad küll suuri asju Jumalalt, kuid samas näevad vaid väikesi asju
ja see on sageli paljuski usuga seotud.
Nii et, see on üks neid asju,
mida isalt koos temaga reisides õppisin.
Ta kuulutas usust nii Aafrika pastoritele,
kui kellele iganes.
Meil oli Sambias konverents, millest võttis osa 11 000 pastorit
ja isa kuulutas seal usust.
Moldovas olles oli meil 100 pastorit koos
ja isa kuulutas ikka usust.
Nii õppisin ka ise kuulutama usust ja seda eriti just pastoritele,
keda on kutsutud juhtima Jumala karja
ja kes peavad olema usuinimesed.
Sest siis haaravad ka koguduse inimesed sellest usust kinni
ja jõuavad rahvahulkadeni.
Olete öelnud,
et kõnelesite ja jutlustasite aastakümneid pastoritele.
Kuid siis väsisite ära evangeeliumist rääkimisest,
sest kogesite, et te ise ei ela seda välja.
Kuidas see protsess välja nägi?
Kas kogesite mingit uuendust oma elus
või mis juhtus?
1. Johannese 2:6 on öeldud: "Kes ütleb enese püsivat temas..."
Mulle jäi kõlama see "kes ütleb",
sest vahel teatud üksikud sõnad lihtsalt torkavad silma.
Nii jäi mulle see sõna "ütleb" silma
ja ma mõistsin, et ma küll ütlen paljusid asju Jeesuse kohta -
seda valdavalt kirikutes.
Ma ütlesin erinevaid asju Ta kohta,
olles tolleks ajaks pidanud maha pea 4000 jutlust.
Tänaseks on neid juba pea 5000.
Kuid see salm läheb edasi, nii et: "Kes ütleb enese püsivat temas,
see on ka ise kohustatud käima nõnda, nagu tema on käinud."
Lugedes Piiblit me näeme, kuidas Jeesus elas, õpetas, palvetas,
haigeid tervendas ja surnuid ellu äratas,
deemoneid välja ajas ja pidalitõbiseid puhastas.
Lugesin seda ja mõistsin, et ma ei ela ju selliselt
ja see ajas mind närvi ning vihaseks.
Olin nii vihane, küsides: "Vastab see Sõna ikka tõele?
On see minu jaoks?
Või on tegu vaid ajaloolise õppetunniga?"
Ja siis ütlesin: "Jumal, Sa pead mind muutma!"
Mis siis edasi sai?
Olin oma hotellitoas Jordaanias, Lähis-Idas.
Auto sõidutas mind pidevalt hotelli ja erinevate konverentsipaikade vahel.
Kuniks korraga mõistsin,
et ma sõidan koguaeg mööda tuhandetest moslemitest,
kes pole kunagi kuulnud Jeesusest ja ma ei lausunud neile sõnagi.
Tol õhtul tagasi hotelli minnes küsisin Issandalt: "Mida ma vajan?
Siin on Su Sõna ja siin on mu elu, mis ei klapi omavahel.
Kuidas ma saaks need klappima?"
Ja Jumal vastas: "Sa vajad Püha Vaimuga ristimist."
Ütlesin, et olen selle juba saanud ja räägin keeltes ning puha.
Jumal vastas: "Paljud räägivad keeltes,
kuid nad ei mõista, et põhjus, miks ma lasen neil seda teha,
on selles, et saada täidetud Püha Vaimuga
ja seejärel selleks, et saada täidetud Tema väega."
Küsimus pole vaid keeltes, vaimuandides ja õnnistustes,
kuigi me saame neist ka osa ja need on kõik väga head.
Kuid küsimus on väe saamises selle kõige läbi
ja see on see, mis mul puudus.
Jah, mul oli väge kõneleda kantslist,
kuid mitte inimeste jaoks väljaspool kristlikku sfääri.
Palusin siis, et Jumal täidaks mind
ja Ta lubas mind ristida Püha Vaimuga.
Kuna mul on karismaatiline nelipühi taust,
siis ootasin väe saabumisel kas kukkumist, värinaid, nuttu
või muud laadi emotsionaalset kogemust,
kuid seda ei tulnud
ja ma küsisin: "Issand, mis viga? Tahan ju kogeda Su väge!",
mispeale Jumal vastas: "Sa juba kogesid.
Olen sind juba ristinud armastusega."
Järgmisel päeval, kuhu iganes ma ka ei läinud
ja ilma, et oleksin püüdnud kangesti tunnistada
või oma nö kristlase kohust täita,
ma lihtsalt armastasin inimesi.
Nähes mõnda haiget ma palvetasin ta eest.
Seal oli üks moslemist mees, kellele sain jagada Jeesusest,
nii nagu ka ühele turismigrupile.
See kõik lihtsalt voolas mu südamest - need nö elava vee jõed.
Kogesite te peale seda uuendust
mõistuse tasandil teatud lahinguid või hirme?
Mul oli palju hirme enne seda, sest ma olen introvert ja väga häbelik.
Mul on vaid mõni väga lähedane sõber,
mistõttu kõge üldisemas mõttes ma ei tunne väga paljusid inimesi.
Ma ei suhtle võõrastega bussis, lennukis või linnades.
Kuid järgmine päev olin ma muudetud mees.
Ma ei uskunud, et Jumal võiks midagi sellist teha.
Jumal aga tegi seda ja mitte vaid minu pärast,
aga ka selleks, et võiksin olla tunnistuseks,
sest enamus kristlasi ei jaga oma usku.
Ja osa neist, kes seda teevad, teevad seda vaid kohusetundest
ja mitte armastusest inimeste vastu.
Seetõttu Jumal ristiski mind oma armastusega
ja täna on mu sõnum see,
et Jumal tahab ristida oma armastusega kõiki kristlasi,
et kristlased võiks neil lõpuaegadel avaldada mõju maailmale.
Jeesus ütles, et evangeelium
peab saama kuulutatud kogu maailmale,
enne kui Ta tagasi tuleb.
Kuidas see aga sünniks ilma armastuse- ja tulega ristimiseta?
See pole vaid evangelistide või teles ja kantslis kõnelejate jaoks,
vaid see on iga uskliku jaoks.
Nii et, kui keegi tahab olla kasutatud Jumala poolt
ja kogeda Jumala õnnistusi,
siis millist rolli mängib selles lähedane suhe Jumalaga?
Kui oluliseks te seda peate?
Me oleme abitud ilma selleta.
Jumala ligiollu minnes haarab Ta meid oma embusse.
Me aga arvame, et järgmine samm on lahkuda Ta embusest,
et minna ja teenida inimesi.
Kuid see pole nii.
Ta hoiab meid oma embuses ka siis, kui me teenime inimesi,
et võiksime olla jätkuvalt Tema ligiolus.
Olgu see siis me oma salajases palvekambris,
omades privaataega Jumalaga
või rääkides oma naabritele Jeesusest
või elades jumalikku eluviisi välja oma tööpaigas.
Oleme kõigil neil hetkedel Tema ligiolus,
mis on mu meelest hädavajalik.
Seda ligiolu on kahte sorti.
Üks on eraldi aeg koos Jumalaga.
Sa pead suhtlema Jumalaga, mitte vahtima päev läbi telekat
või vaid lugema raamatuid Jumala kohta.
Sa pead olema koos Jumalaga ja mitte vaid kuulma Temast
ja see tähendab Tema ligiolus olemist.
Ja sealt siis juba lähtub kogu meelevald ja vägi.
Rääkige pisut oma lähedasest suhtest Jumalaga.
Kuidas te Temaga aega veedate?
Mainisin ennist, et olin varem häbelik ja introvertne.
Teine lugu on veel see, et ma pole oma loomult optimist
ehk ma ei käi pidevalt rõõmsalt ringi, kilgates, kui hästi kõik on.
Nii olen ma hommikul ärgates pigem kurvameelne ja väsinud,
mõeldes, et ma ei taha tõusta.
Nii pean selle vastu koheselt võitlema,
tõmmates voodi veerel sügavalt hinge ja hakates Jumalat tänama.
"Tänu Sulle Jeesus! Ilma Sinuta pole ma keegi.
Aitäh Jeesus, et armastad mind.
Aitäh Sulle Jeesus Püha Vaimu eest."
Ja siis ma tänan Teda ka oma naise, laste, kodu
ja isegi koera eest.
Ja korraga ma kogen rõõmu.
Seejärel aga avan oma Piibli,
kuna ma igatsen ka üks-ühele aega Jumalaga.
Üks asi muide veel, millest paljud pastorid ei räägi,
aga ma hakkasin ka igapäevaselt trenni tegema,
tänu millele olen kaalus 22 kg maha võtnud.
Nii et, ma olen 22 kg maha võtnud.
Varem tundsin end koguaeg nii väsinuna...
Hommikul Piibli järele haarates muudkui haigutasin ja olin nii väsinud.
Te näete hea välja. - Tänan! Teie samuti.
Hakkasin trenni tegema
ja nüüd, kui oma Piiblit loen, olen ka meelte poolest rohkem ärkvel.
Nii tahan julgustada kõiki kristlasi olema ka heas füüsilises vormis.
Mitte vaid hea väljanägemise- või kaalu kaotuse pärast,
aga selleks, et täita ka oma ihuga kõiki Jeesuse eesmärke
nagu Paulus ütles.
Nii et, see on üks asi,
mille kaudu olen tegelikult arendanud oma vaimulikku elu.
Nii läbi trenni kui ka jälgides, mida ma söön,
et mul oleks energiat ja jõudu.
Tahan anda Jeesusele oma parima ja mitte vaid nö ülejääke.
Tänud jagamast neid isiklikke asju oma elust.
Te olete nüüd kuuendat korda Soomes,
olles Saalemi koguduse külaliseks,
kes tähistab oma 90-tegevusaastat.
Te kõnelesite ka nende juubeliteenistusel,
edastades oma jutluse kaudu ka prohvetliku sõna Soomele,
mis oli väga positiivne eesootava ärkamise suhtes.
Kuidas see prohvetlik sõna te südamesse tõusis
ja milliseid samme peaks kogudus tegema,
et näha seda prohveteeringut täitumas?
Esiteks tahan tänada, et te seda sõna kuulda võtsite
ja see, et te selle kohta küsite, näitab, et teil on huvi selle vastu.
Aitäh selle eest!
Teiesugused mehed saavad olema osa sellest,
mida Jumal saab tegema.
Mu lootus kohe kasvab inimeste tõttu,
kelle südameis süttib midagi taolise sõnumi kuulmise peale.
Mu isa oli väga prohvetlik mees.
Ta kirjutas raamatu "Nägemus" ja mitmeid teisigi raamatuid,
kuna tal oli võime näha nö tulevikku.
Ma olen pisut teistsugune,
olles rohkem pastor, õpetaja ja evangelist.
Üsna harva, kui ma saan midagi,
mida julgen prohvetlikuks sõnumiks pidada.
Kuid palvetades seal Saalemi teenistusel...
Keegi jagas minuga noorte ärkamisest,
mis on Austrias aset leidmas
ja Jumal rääkis mu südamesse, öeldes, et see pole vaid Austria jaoks,
aga see võib sündida ka Soomes.
Mõtlesin, et see oleks imeline,
sest olin ka äsja kuulnud
värskest uuringust Soome noorte kohta,
kellest 30% väidab, et nad ei usu Jumalasse
ja vaid 1% Soome noori käib pühapäeviti kirikus.
Soome vajab tohutult suurt Püha Vaimuga täidetud ärkamist.
Ärkamine on pigem küll see, mis äratab koguduse üles
ja sellele järgneb vaimulik ärkamine, mis puudutab kogu rahvast.
Hetkel on Soome näidud käinud alla ja üha vähem inimesi järgib Jeesust
ja üha vähem inimesi tunneb Jumalat.
Püha Vaim aga tahab seda muuta.
Selleks ei pea olema teab mis prohvet,
et teada, et see on Jumala tahe.
Küll aga peab olema prohvetlik selleks,
et kuulutada selle võimalikku sündimist.
Jumal teeb seda läbi inimeste, kes võtavad Tema jaoks aega
ja otsivad Teda oma palvekambris.
Nende südames põleb tuli ja kirg Jumala suhtes;
nad armastavad nii Jeesust kui inimesi.
Osa inimesi arvab, et ärkamine on ainuüksi Jumala teha,
samas kui teised ütlevad,
et see sõltub ka usklike palvetest ja Jumala otsimisest.
Ma isiklikult arvan, et see on mõlemat.
Jumalal on aegu,
kus Ta liigub üleloomulikult nii nagu Ta heaks arvab,
kuid samas on Tal alati inimesi, kes liiguvad koos Temaga.
Vahel saab see alguse just neist,
kes on meeleheitel ja janused Jumala asjade järele.
Usun, et ärkamised, mida olen ise kogenud,
on olnud tingitud sellest, et olin meeleheitel -
mul oli kõrini olukordadest olemast sellised nagu nad olid.
Nii ei tähenda ärkamine minu jaoks vaid suuri koosolekuid.
See noorte ärkamine, mida Soome suhtes usun
ja millest ka prohveteerisin,
saab olema see,
kus noored ei pea enam piisavaks vaid jumalateenistustel käimist
ja sealt kõige ammutamist,
vaid kus nad annavad endast kõik, kuhu iganes nad ka ei läheks.
Usun, et sajad evangelistid tõusevad selle käigus üles.
Jah, see oli suur rõõm näha Reinhard Bonnket,
kuid kõik eesootav saab olema veel efektiivsem,
kui see mida Reinhard Bonnke või Billy Graham tegid.
Sest kui ikka tuhanded noored põlevad Jumalale
ja jagavad evangeeliumi, kus iganes nad ei käiks,
siis nad loovad selle kaudu ka suhteid.
Kuulsad jumalamehed tulevad ja lähevad,
aga kohalikud, kelle süda põleb Jumalale,
on tegelikud ärkamise toojad.
Meil võivad olla vinged teenistused, videod, valgustus ja muusika,
aga kuidas on lood eestpalvega?
See pole eriti populaarne paljude usklike seas
ja nii pole just eriti kerge saada inimesi palvetama.
Kui suur tähtsus sel siiski on?
See on palju, palju tähtsam,
kui milleks 99% kogudusest seda peab.
Kahjuks on nii, et eestpalvetajaid tõrjutakse kõrvale
stiilis: "Püsige oma palvekambris.
Tore, et olete olemas, aga teil pole nagunii suurt palju mõju."
Usun, et tegelikult on hoopis vastupidi.
Kui kogudusel on üldse mingit mõju, siis seda just tänu eestpalvetajatele.
Seetõttu usun ka, et kaasaja noored tüdivad peagi kõigest üles puhutust -
tossust, peeglitest, valgustusest ja nö suurest show'st
ning neid tõmbab just salajasse palvekambrisse Jumalaga,
kus üks säde ja tuli saavad süüdatud ning uus elu tärkab nende sees.
Usun, et lõpuaja põlvkond saab olema kõige enam elu ja tuld täis
ning need mehed-naised on tõusmas esile just praegu.
Kuid nad tulevad esile just nimelt salajasest palvekambrist
ja mitte lavadelt suurte show'de keskelt,
kus inimesed imetlevad: "Milline võrratu kõneleja!"
Nad saavad olema kui Joosua ja Kaaleb,
kelle kohta Piibel ütleb, et neis oli teistsugune vaim.
Nad olid teistsugused.
Nad polnud suurepärased jutlustajad suurte teenistustega,
aga nad olid teistsugused.
Ja seda on kohe näha, kui keegi on olnud koos Jumalaga
ja Jumal ka õnnistab selliseid inimesi.
Need on mehed ja naised, kes saavad raputama rahvaid,
kuid nad tõusevad esile salajastest palvekambritest.
Need on inimesed, kes ei teeni ainuüksi inimesi,
aga ka Jumalat,
tänu millele nad ongi lähedased Temaga
ja neil on kõik vajalikud sõnad, vägi ja meelevald kõnetada rahvaid.
Paljud usklikud muretsevad selle pärast,
kas jutlustaja jagab ikka õiget õpetust?
Loomulikult on see oluline,
kuid samas on see toonud ka kaasa suure kriitika laine jutlustajate pihta
ja seda eriti sotsiaalmeedias.
Mida te sellest arvate?
Sotsiaalmeedia on võimaldanud inimestel
lihtsalt istuda oma diivanitel arvuti- või nutiseadme ekraani taga,
analüüsida kõike
ja kiskuda vahel kõige väiksemgi asi kontekstist välja,
sellest seejärel kirjutades ja pastoreid-juhte kritiseerides.
Mida suurem on su teenistus, seda rohkem on sul kriitikuid.
Jeesus hoiatas meid inimeste eest, kes meist vaid head räägivad,
mistõttu ma olen igati avatud ka kriitikale,
sest see näitab, et ma avaldan mõju kellelegi.
Samas aga on see kurb lugu.
Sain enne Soome tulekut ühe E-maili, kus inimene kirjutas:
"Olen toetanud te teenistust üle 30 aasta
ja panustanud teisse rohkelt raha.
Kuid kuulsin, et te tulete Soome
ja kõnelete koos Reinhard Bonnkega.
Kuid Bonnke on ju seda ja toda, olles valeõpetaja jne."
Kirjutasin talle vastu ja ütlesin:
"Reinhard Bonnke on juhtinud 78 miljonit inimest Jeesuse juurde,
mistõttu edu teile ta kritiseerimisel oma arvuti ekraani tagant!
Ma lähen aga igal juhul sellele üritusele,
et kuulutada rõõmuga Jeesusest."
Nii et neid on ikka, kes kritiseerivad ja igasugu uusi asju välja kaevavad,
kuid mul pole aega millegi sellise jaoks.
Ma ei pööra sellele suurt palju tähelepanu.
Küll aga sooviks ma, et see lõppeks.
Kui inimesed armastaks rohkem nii inimesi kui Jeesust,
armastaks vaeseid ja aitaks neid, kes on raskustes,
siis neil jääks ka vähem aega kritiseerimiseks, taga rääkimiseks,
noaga selga löömiseks ja koguduses lõhede tekitamiseks.
Mulle väga meeldis see, kuidas te selle küsimuse esitasite,
sest õpetus ühtpidi on oluline.
Nii võib tekkida kaks tasakaalust väljas äärmust.
Üks on õpetus ilma Jumala Vaimuta
ja teine vaid Jumala Vaim
ilma uurimata, kas jagatud õpetus vastab ka tõele.
Minu jaoks on mõlemad ülimalt olulised.
Tänapäeval aga on väga palju selliseid "lõukoera teenistusi",
kes vaid otsivadki asju, mille põhjal inimesi kritiseerida.
See aga on täiesti vastuolus Piibliga,
mistõttu oleks tore, kui seda ei tehtaks.
Kui keegi kulutab terve päeva millegi sellise peale,
muutub ta seesmiselt kibestunuks, andes sellega samas maad saatanale.
Ja siis pole enam küsimus mõne õpetuse kritiseerimises,
vaid inimeses kujunebki välja kriitiline vaim.
Nii et selles osas tuleks olla valvel ja kui keegi ongi jäänud selle lõksu,
siis tahaks julgustada sellist inimest
hoidma oma arvutist või telefonist mõneks ajaks eemale
ning paluma, et Jumal katsuks ta südame läbi,
nägemaks, kas ta on muutunud kriitiliseks?
Seejärel aga laskma armastusel juhtida teed.
Sest kui süda on armastust täis,
võib õpetuste üle "vaielda" ka elutervel moel.
Mul on sõpru, kes pole minuga nõus
ja meil on tulised vestlused nende teemade üle.
Ma usun täie tõsidusega tervenemistesse,
samas kui mu sõber küsis, on need ikka päriselt võimalikud,
või kuuluvad pigem 1. sajandisse?
Meil oli pinev arutelu selle üle,
kuid ta ei läinud peale seda arvuti taha, et kirjutada seal:
"Gary Wilkerson usub nii ja naa ning teda ei tohiks kuulda võtta!"
Olen näinud paljusid jumalasulaste lapsi
maadlemas erinevate probleemidega oma elus.
Millist nõu te annaks jumalariigis töötajatele,
kes teevad seda ju õilsa eesmärgi nimel.
Kuidas kanda hoolt oma laste ja nende vaimulike vajaduste eest?
See peaks olema iga kristliku pere esmane prioriteet.
Seda eriti veel seal peres, kus osaletakse jumalariigi töös,
et jaguks aega ja tähelepanu oma lastele.
Piiblis on öeldud, et jahimees läheb kõige kallimate järele.
Jahimees on keegi, kes püüab kedagi lõksu saada
ehk siis saatan,
kes läheb Jumala armsa rahva järele.
Usun, et pastorite lapsed on eriliseks märklauaks saatanale,
keda ta rünnata püüab.
Olen näinud seda endagi peres.
Mul on 4 last, kellest kaks hakkasid jooma ja pidutsema
ning isegi uimasteid tarbima.
Mu enda isa rajas taastusprogrammi narkomaanidele
ja nüüd olid mu enda lapsed uimastitega seotud.
See nõudis rohket eestpalvet, millest ka ennist juttu oli.
Me naisega muudkui palvetasime ja paastusime selle olukorra pärast,
kuniks Jumal vabastas me lapsed neist sõltuvustest.
Mu isa käis 1970'ndatel Soomes kuulutamas
ja ma käisin siin esimest korda 80'ndatel.
Seekord aga on mu poeg Evan minuga kaasas,
kes kõneles Saalemi koguduses ja jagas ka oma tunnistust noortega.
Nii et kolm põlvkonda meie pere jutlustajaid
on Soomes käinud.
Jumal on ustav ja teeb oma head tööd.
Nii tahaks ka öelda kõigile, kel on raskusi oma kristlastest lastega,
et Jumal on ustav.
Ta kuuleb te appihüüdu ja kannab hoolt te laste eest.
Suur tänu pastor Gary Wilkerson, et tulite Soome ja tulge ikka tagasi!
Aitäh ja jätkake head tööd!
Tõlge: Anne-Ly Raukas
Soovides toetada TV7 tööd, võite helistada 900 1777 (hind 7 euri),
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!