Tervetuloa seuraamme!
Tänään vieraanani on tri Medad Birungi.
Hänen elämänsä on kertomus anteeksiannon voimasta.
Tervetuloa, tri Medad Birungi.
Olet anglikaanipappi.
Olet väitellyt tohtoriksi etiikan alalla. Olet myös opettaja.
Olet kirjoittanut elämästäsi kirjan.
Kirjasi alussa on omistuskirjoitus elämäsi naisille.
Valitset siis nostaa esiin naisia. Miksi nämä naiset ovat sinulle tärkeitä?
Nämä naiset olivat minulle tärkeitä, -
kun olin lapsi ja nuori.
Kun isämme hylkäsi meidät, -
äiti jäi yksin huolehtimaan meistä yhdeksästä lapsesta.
Nämä naiset tukivat läheisesti äitiä ja meitä lapsia.
He olivat suuria rohkaisun lähteitä, -
siihen aikaan kun olin hyvin masentunut.
Kirjaa kirjoittaessani koin, että haluan muistaa heitä -
ja sitä, miten Jumala muutti elämäni heidän kauttaan -
ja teki minusta sen, mikä olen nyt.
Aivan. Et siis olisi tässä ilman heitä. - Niin. He olivat mentoreitani.
He ohjasivat minua eteenpäin elämässä.
Halusit nostaa esiin näitä naisia.
Miten naisia yleensä kohdeltiin Ugandassa siihen aikaan?
Ugandassa on perinteisesti vallalla vahva patriarkaatti.
Vahvassa patriarkaatissa miehellä on absoluuttinen valta.
Vaimo tulee arvojärjestyksessä toisena, lapset kolmantena.
Ylimpänä on mies. Hänellä on paljon valtaa.
Sitten tulevat vaimo ja lapset. Se on hierarkia.
Ugandassa miehet kohtelevat vaimoja kuin nämä olisivat miehen omaisuutta.
Osasyy on se, että me maksamme. Maksamme morsiuslunnaat.
Siksi osa miehistä pitää vaimoa henkilökohtaisena omaisuutenaan.
Kun vallalla on tämänkaltainen patriarkaatti, -
jossa on rajattomuutta, -
sitä käytetään myös väärin.
Asemansa nojalla miehet käyttävät väkivaltaa ja tekevät vaimoista orjia.
Se on perinteinen afrikkalainen tapa.
Vaikka sinut kasvatettiin tämän tavan mukaisesti, -
mikä ajattelussasi muuttui, -
niin että halusit puhua sukupuolten tasa-arvon puolesta?
Varttuessani ympärilläni oli paljon naisia.
Minulla on kuusi sisarta.
Näin, miten siskojani kohdeltiin.
Näin, miten väkivaltainen isäni oli äitiäni kohtaan.
Kun isäni hylkäsi meidät, olin pikkupoika.
Näin, miten sisariani kohdeltiin.
Heistä jotkut raiskattiin.
Jotkut joutuivat sanallisen tai seksuaalisen väkivallan kohteeksi.
Niinpä varttuessani vaikka olin miespuolinen, -
näin naisiin kohdistuvan epäoikeudenmukaisuuden
Päätin, että kun tulen aikuiseksi, -
yritän muuttaa tilanteen.
Näin niitä, jotka raiskasivat sisareni.
Olin pieni poika. En voinut estää sitä.
Tein sydämessäni lupauksen, -
että kun minusta tulee aikuinen, tämä pitää pysäyttää.
Aivan. Jumalan avulla olet voinut auttaa. - Niin.
Olen pystynyt vaikuttamaan paljon.
Aloitin radio-ohjelman nimeltä "Naisten ääni".
Sillä on 25 miljoonaa kuulijaa.
Käynnistin taistelun naisten silpomista vastaan -
ja naisiin kohdistuvaa väkivaltaa vastaan.
Olen järjestänyt monia konferensseja.
Nyt painostamme myös hallintoa.
Hallinto on säätänyt lakeja, -
jotka tasapainottavat nyt miesten ja naisten tilannetta.
Parlamentissa on käynnissä kehitys, joka on parantanut naisten asemaa.
Olemme helpottaneet naisten pääsyä parlamenttiin ja neuvostoihin -
aina ruohonjuuritasolta alkaen. Samaa kehitystä on kirkossa.
Toimin pappina korkeassa asemassa anglikaanikirkossa.
Olemme muuttaneet naiskäsitystämme.
Olemme muun muassa hyväksyneet naispappeuden.
Se on vaikuttanut paljon. Olen perustanut myös koulun.
Siinä tytöt ja pojat aina kolmen vuoden iästä asti -
lastentarhasta eteenpäin varttuvat yhdessä kunnioittaen toisiaan -
aina siihen asti, kun he siirtyvät yliopistoon.
Se on yksi tavoitteistamme, joka on toteutunutkin.
Haluamme varmistaa, että lapset kasvatetaan kunnioittamaan toisiaan.
Hienoa. Pikkupoikana olisit halunnut auttaa sisariasi, muttet voinut.
Nyt kohtelet kaikkia naisia sisarinasi ja autat heitä.
Palataanpa sitten elämäntarinaasi.
Se alkaa erään ison puun luota kotikaupunkisi läheltä Ugandassa.
Mitä tuon puun luona tapahtui eräänä päivänä, kun olit pieni?
Iso puu oli merkittävä, koska sen luona isämme hylkäsi meidät.
Se kasvoi lähellä tietä.
Sieltä isä lähti muiden vaimojensa luo.
Isälläni viisi vaimoa ja 32 lasta.
Puu oli paikka, josta hän aloitti matkansa pois alueeltamme -
ja muutti 320 kilometrin päähän.
Isä vihasi äitiäni. Sen vuoksi hän hylkäsi meidät ja äidin.
Meitä oli yhdeksän pientä lasta.
Meidät hylättiin.
Puu edustaa torjumista.
Oma isämme torjui meidät.
Se edustaa hylkäämistä.
Meidät hylättiin ja jätettiin ilman mitään resursseja.
Äitini oli pakolainen Ruandasta, -
joten meillä ei ollut sukulaisia äidin puolelta.
Äiti pakeni kansanmurhaa Ruandasta. Hän oli menettänyt sukunsa.
Puu siis edusti torjumista ja hylkäämistä, -
mutta sen puun luona isämme myös kirosi meidät, -
että meille ja äidille kävisi huonosti.
Se on myös kyynelten puu, -
sillä sen juurella on vuodatettu monet kyyneleet.
Meitä myös pilkattiin siellä, joten se on pilkan puu.
Meille huudettiin, että olemme hyödyttömiä ja että emme pärjää.
Puu edusti myös häpeää, koska meidät oli hylätty, torjuttu -
ja meistä oli sanouduttu irti.
Meidän yllemme tuli siis hirvittävä häpeä.
Siksi puu on merkittävä.
Se tapahtui niin, että olitte jo autossa.
Luulitte muuttavanne muiden vaimojen ja lasten kanssa.
Yhtäkkiä isäsi alkoi hakata teitä. Heitti teidät autosta.
Hän hakkasi teitä maassa. Kylän muut ihmiset pilkkasivat teitä.
Teille ei jäänyt mitään.
Joku auttoi sen verran, että saitte asua hänen talossaan ilmaiseksi.
Mutta isänne jätti teidät täysin tyhjän päälle.
Hän jopa toivotti, että kunpa lakkaisitte olemasta.
Se on hirvittävintä, mitä isä voi sanoa. - Niin on.
Se istutti katkeruuden siemenen sydämeeni.
Siinä iässä pojan tai tytön itsetunto kehittyy.
Silloin he alkavat unelmoida.
Se osui sellaiseen aikaan, että se murskasi itsetuntoni.
Miten yhteisö kohteli teitä sen jälkeen?
Isäsi lähti. Jäitte yksin.
Miten yhteisö suhtautui siihen, että teidät oli hylätty.
Jos Afrikassa oma isä sanoutuu lapsesta irti, -
lapsi joutuu yhteisönsä halveksimaksi tai hylkäämäksi.
Jos joltain katoaa jotain, hän on pääsyyllinen.
Jos tapahtuu jotain pahaa, hän on pääsyyllinen.
Sellaisia lapsia ei kohdella hyvin.
Kuten kerron kirjassani, eräs vanha mies piti meistä huolta, -
mutta yleisesti ottaen yhteisössä ei katsottu meitä hyvällä.
Ruoan ja avustusten hankkiminen ja hengissä pysyminen oli kamppailua.
En pystynyt käymään koulua ennen kuin vasta teini-ikäisenä.
Myöskään seurakunta -
ei juurikaan auttanut siihen aikaan.
Teidän oli nälkä. Oma sukunnekaan ei auttanut, koska isä oli hylännyt teidät.
Aivan. Isän veljet ja sisaret olivat tehneet sopimuksen isän kanssa.
Emme saaneet heiltä apua.
Kiitän Jumalaa, että vaikka isä jätti meidät, Jumala ei jättänyt.
Isämme hylkäsi meidät. Jumala ei hylännyt.
Siksi rakastan Jumalaa. Hän ei ikinä hylännyt meitä vaan huolehti meistä -
ihmeellisellä tavalla, niin että nyt olen tässä.
On kiintoisaa, mitä kerroit häpeän puusta.
Kun tulemme hylätyksi, koemme sydämessämme häpeää.
Mutta yhteisössäsi häpeä oli jotain konkreettista.
Se näkyi hyvin todellisena. Kaikki tiesivät.
Teitä hävettiin sen takia, mitä teille oli tapahtunut.
Mitä myöhemmin opit siitä, mitä Jumala sanoo hylkäämisestä?
Kun minusta tuli kristitty, -
kamppailin identiteettini kanssa, -
sillä kuvani Jumalasta Isänä oli murskattu.
Kun tulin uskoon, kiitin Jumalaa todella siitä, -
että Hän antoi minulle identiteetin.
Tiedän, että identiteettini on Kristuksessa.
Sen vuoksi turvani on Kristuksessa.
Turvani oli isässäni. Hän hylkäsi minut.
Sitten turvani oli yhteisössä. Se suhtautui minuun hyvin torjuvasti.
Sitten opin, että Jumala on ainoa tosi turvallisuuden lähde.
Minulla oli huono itsetunto.
Mielestäni olin täysin arvoton. Kelpasin vain vessapaperiksi.
Kun tulin uskoon, opin, että arvomme todellinen lähde on Jumala, -
sillä Jumala loi minut, rakastaa minua, -
arvostaa minua, huomaa minut ja tuntee minut nimeltä.
Kamppailin myös elämän tarkoituksen kanssa. Miksi olen täällä?
Jumala, mitä varten loit minut?
Kun tulin uskoon, opin, että elämälläni on merkitystä.
Olemassaololleni on syy. Minulla on tehtävä.
Olen täällä juuri tätä aikaa varten. En ole vessapaperia.
On olemassa jokin merkitys, miksi olen täällä.
Kun oivalsin sen, Jumala alkoi parantaa minua masennuksesta, -
vihasta ja negatiivisuudestani.
Tiesin, että toivoni on yksin Kristuksessa.
Tiesin, että Jeesus hallitsee määränpäätäni.
Se ei ole isäni ja setieni käsissä.
Sitä ei määrää omaisuutemme tai sen menettäminen.
Se ei ole minut torjuneiden ja minua pilkanneiden käsissä.
Se on yksin Kristuksessa. Se antoi minulle itseluottamusta.
Olen rakentanut sitä. Se on prosessi. Jumala on asettanut ennalleen -
ja vahvistanut minua. Siksi olen iloinen.
Hän on antanut iloa. Ennen minusta tuntui kurjalta. Inhosin itseäni.
Olen yrittänyt itsemurhaa yhdeksän kertaa.
Nyt olen vahva ja elämäniloinen.
Tiedän, että Jumala rakastaa minua ilman ehtoja.
On todella ihme, mitä Jumala on tehnyt sinun ja jokaisen sydämessä.
Kerroit, että olit hyvin katkera ja vihainen nuori mies.
Syyllistyit rikoksiin. Mielessäsi oli lista ihmisistä, jotka halusit tappaa -
sen vuoksi, miten he olivat kohdelleet perhettäsi.
Mutta sitten Jumala kosketti sinua nuorten kuoron esityksessä.
Kun olit bussissa matkalla kotiin -
kohti sitä puuta, mutta olit yhä bussissa, -
annoit elämäsi Jumalalle.
Sitten tajusit, että sinun pitää antaa anteeksi niille ihmisille, -
joita vihasit niin paljon, että halusit tappaa heidät.
Miten se tapahtui? Se tuntuu suurelta ihmeeltä.
Syvä viha muuttui anteeksiannoksi. Miten pystyit siihen?
Ugandan hallinto pyysi nuoria miehiä liittymään armeijaan.
Minulle se oli mahdollisuus mennä armeijaan, -
saada ase ja kostaa -
niille yhdeksälletoista ihmiselle tappolistallani.
Kun olimme menossa armeijaan, meitä oli monta opiskelijaa bussissa.
Bussissa istuessani pohdin mielessäni, -
kenet tapan ensin ja kenet toisena.
Aloin matkan aikana kelata mielessäni -
tapahtumia lapsuudestani saakka.
Tulin erittäin vihaiseksi.
Viha alkoi purkautua sisälläni kuin tulivuori.
Kaikki lapsuuden haavat nousivat pintaan, -
ja minä romahdin bussissa, koska viha kuristi kurkkuani.
Muut luulivat, että olin saanut epilepsiakohtauksen.
Silloin Jumala puhui minulle ja sanoi: "Jos ylität tämän sillan -
etkä anna anteeksi isällesi, sinä kuolet."
Itse asiassa tein kuolemaa, sillä en saanut henkeä -
vihan ja katkeruuden vuoksi.
Siinä maatessani sanoin hengessäni: -
"Minä annan anteeksi isälleni. En tapa häntä."
Heti kun tein sen valinnan... Anteeksianto on valinta.
Se pitää valita. Kun tein valinnan ja sanoin: -
"Jumala, en tapa isääni" ja päätin antaa hänelle anteeksi, -
jokin nosti minut ylös maasta seisomaan.
Silloin jokin alkoi puhua kauttani. Sanoin koko bussille: -
"En tapa isääni, vaikka hän onkin tehnyt tätä ja tätä.
Annan anteeksi tälle ja tälle. En tapa heitä.
Tänä päivänä luovutan Jumalalle koston.
Annan elämäni Kristukselle. Kristus, ota tämä asia. Kosto on sinun.
En mene enää armeijaan."
Niin tapahtui. Se oli uuden elämän alku.
Se oli muodonvaihdos, hengellinen muodonvaihdos, joka muutti -
koko elämäni, koko perheeni ja koko kansakunnan, -
jossa olen palvellut, sekä Afrikan kansakunnat, joissa olen käynyt.
Se oli uuden muutoksen alku.
Siksi anteeksianto hyvin tärkeä avainsanoma, -
jota julistan maailmalle.
Seuraavaksi teit jotain, mikä vaati paljon rohkeutta.
Menit tapaamaan jokaista näistä ihmisistä ja pyysit anteeksi, -
että olit toivonut heidän kuolemaansa. He eivät tietäneet siitä.
He olisivat voineet suuttua. Silti menit heidän luokseen juttelemaan.
Solmit heidän kanssaan uuden ystävyyden.
Viimeinen oli isäsi, joka oli aiheuttanut kaiken sen kivun, -
jonka olit joutunut käymään läpi.
Miten sovinto isäsi kanssa tapahtui?
Ugandassa oli Itä-Afrikan herätys.
Siihen kuului ominaispiirteenä -
parannuksenteon ja anteeksiannon lisäksi -
myös suhteiden korjaaminen.
Se tarkoittaa asioiden selvittämistä ihmisten kanssa.
Kun synnyin uudesti, kävin sen prosessin. Se kesti viitisen vuotta.
Kävin niiden yhdeksäntoista ihmisen luona -
ja pyysin heiltä anteeksi.
Mutta vei aikaa, ennen kuin pystyin kohtaamaan isän. Meidän piti rukoilla.
Minun, siskojeni ja äidin haavat olivat syvät.
Se kesti kauan, mutta Jumala avasi oven, kun isä sairastui -
ja tarvitsi apua.
Hän laittoi radiokanaville ilmoituksen: "Lapset, tulkaa auttamaan!"
Koin, että se oli Jumalan ajoitus.
Rohkaisin äitiä, ja niin me matkustimme 320 kilometriä.
Veimme isän Kabaleen, jossa oli lähetyssairaala.
Sairauden kautta hän teki sovinnon äitimme kanssa -
ja meidän lasten kanssa.
Kun hän parani, -
hän palasi kotiin vuosien jälkeen.
Siihen aikaan me itkimme paljon.
Isä itki, ja me halasimme toisiamme.
Naapurit tulivat, ja he halasivat ja itkivät.
Jumala kosketti meitä. Me annoimme anteeksi ja teimme sovinnon.
Hän teki sovinnon äitini kanssa ja otti hänet uudelleen vaimokseen.
Hänestä tuli isämme. Meistä tuli hänen lapsiaan.
Käskimme häntä hakemaan muut vaimonsa, lapsensa ja lastenlapset.
Hän meni ja toi kaikki vaimonsa, lapsensa ja lastenlapsensa.
Yhteensä 56. Koko perhe teki sovinnon.
Hän teki minusta perillisen. Ugandassa se tarkoittaa, -
että isän kuoltua perillisestä tulee koko suvun johtaja.
Se on nyt roolini. Siinä asemassa minä evankelioin -
veljiäni, velipuoliani ja kaikkia lapsenlapsia.
Heistä monet ovat tulleet Kristuksen luo.
Monet jopa niistä miehistä, jotka halusin tappaa, -
ovat ottaneet vastaan Jeesuksen.
Se oli tilaisuus. Jumala voi antaa sairauden -
osoitukseksi siitä, että nyt on aika.
Isäni oli hyvin ylimielinen mies.
Mutta kun osoitimme hänelle ystävällisyyttä, -
hänen sydämensä murtui ja hän ymmärsi, ettemme ole vihollisia.
Hän teki parannuksen ja pyysi meiltä anteeksi.
Ja loppu onkin historiaa.
Jumala alkoi toimia suvussani.
Yksi sisaristani seurasi perässäni. Olen nyt pappi.
Hän on se sisko, joka raiskattiin 14-vuotiaana. Joukkoraiskattiin.
Jumala uudisti hänetkin. Hänkin on nyt anglikaanikirkon pappi.
Laitoin sisareni kouluun, kun he olivat jo naimisissa.
Hekin ovat käyneet nyt kouluja -
aikuisten oppilaitoksissa.
Jumala on muuttanut elämämme. Niin se alkoi.
Hän teki hylätystä pojasta koko suvun perillisen.
Se on ihmeellistä.
Olet opiskellut Lontoossa ja Singaporessa.
Väittelit tohtoriksi johtamisen etiikasta Ugandassa.
Lapsena rukoilit, että sinusta tulisi samanlainen saarnaaja kuin Mooses.
Jumala toteutti sen. Perustit lastenkodin, -
jossa haluat puolustaa Ugandan haavoittuvimpia, -
pieniä tyttöjä ja poikia.
Kertoisitko jostakusta, jota olette auttaneet?
Kerroit, että heidän kertomuksensa ovat koskettaneet monia.
Kerropa lyhyesti jostakusta.
Perustin siis orpokodin. Nyt meillä on 750 lasta, -
joiden elämät muuttuvat.
Opetamme heille kristillisiä arvoja, rakkautta ja sovintoa.
Eräs Dianna-niminen nainen oli tullut isänsä hylkäämäksi hänkin.
Hänen äitinsä oli hyvin köyhä.
Me haimme hänet -
ja koulutimme hänet.
Hän valmistui, ja nyt hän työskentelee lukion johtavana opettajana.
Hänellä on aviomies ja kaksi lasta.
Tapasimme hänet siis aluksi hylättynä. Otimme hänet mukaan.
Nyt hän on vaikutusvaltainen nainen Ugandassa.
Eräs Livingstone-niminen nuori poika oli myös hylätty.
Otimme hänet, kun hän oli 2-vuotias.
Nyt hän on valmistunut koulusta ja työskentelee hallinnolle.
Oli myös Pamela-niminen tyttö.
Hänen äitinsä kuoli verenvuotoon synnytyksessä.
Isällä ei ollut varaa laittaa tyttöjä kouluun.
Otin hänet tyttärekseni.
Nyt hän on hyvin vaikutusvaltainen. Hänellä on oma lastentarha.
Kun laitan hymyn noille kasvoille, -
se tuo minulle iloa.
He ovat joitain niistä, joiden kautta Ugandaan tuodaan -
sovintoa ja anteeksiantoa.
Meillä on hieman aikaa jäljellä. Olisiko sinulla jokin sana -
Pohjois-Euroopan asukkaille? Täällä tilanne on erilainen -
miesten ja naisten välillä ja erilainen historia. Mitä haluaisit sanoa?
Sanomani pohjoiseurooppalaisille on täydellinen anteeksianto.
Katkeruus ruokkii demoneita.
Moni asia tuo katkeruutta ja vihaa -
erityisesti miesten ja naisten välille.
Avioerot ja erilleen muuttaminen -
ovat yleisiä, ja se tappaa monia yhteiskuntia.
Sanomani onkin anteeksianto. Anteeksianto eheyttää menneisyyden.
Anteeksianto korjaa nykyhetken.
Ja anteeksianto avaa ovia tulevaisuudelle.
Koen hyvin vahvasti, että kun tulee sukupuolten välinen sovinto -
miesten ja naisten välillä, lasten ja heidän vanhempiensa välillä -
sekä eri heimojen välillä, koen hyvin vahvasti, että silloin keskus kestää, -
sillä asian sydän on sydämen asia.
Sovitettu yhteisö on rakastava yhteisö.
Sovitettu yhteisö on energisoiva yhteisö.
Sovitettu yhteisö on välittävä yhteisö.
Sovitettu yhteisö on eskatologinen yhteisö, -
joka odottaa Jeesuksen tulemista.
Koen, että pienikin anteeksianto -
voi tuoda elämää maailmaan.
Aamen. Kiitos vierailusta, tri Birungi. Siunausta työhönne!
Suomennos: Marianne Tenetz