Välkommen till programmet!
Idag är min gäst dr Medad Birungi.
Hans liv talar om förlåtelsens otroliga kraft.
Välkommen, dr Medad Birungi.
Du är anglikansk präst.
Du har doktorerat inom etik. Du är också lärare.
Du har skrivit en bok om ditt liv.
I början har du skrivit en dedikation till kvinnorna i ditt liv.
Du väljer att lyfta upp kvinnorna. Varför är de så viktiga för dig?
De här kvinnorna var så viktiga för mig -
när jag växte upp.
När vår far övergav oss -
blev mamma ensam med att ta hand om oss nio barn.
De här kvinnorna var så nära oss barn och min mamma.
De var stora källor till uppmuntran -
på den tiden då jag var mycket deprimerad.
När jag skrev boken upplevde jag att jag ville komma ihåg dem -
och hur Gud förändrade mitt liv genom dem -
och gjorde mig till den person som jag är nu.
Precis. Så du skulle inte vara här utan dem. - Exakt. De var mina mentorer.
De ledde mig framåt i livet.
Du ville lyfta fram dessa kvinnor.
Hur behandlades kvinnor vanligen i Uganda på den tiden?
I Uganda har vi traditionellt ett starkt patriarkat.
I ett starkt patriarkat har mannen den absoluta makten.
Frun kommer som andra i hierarkin och sedan barnen som den tredje.
Överst finns mannen. Han har stor makt.
Sedan följer frun och barnen. Sådan är hierarkin.
I Uganda finns det män som behandlar sina fruar som ägodelar.
Delvis därför att vi betalar en brudlösen.
Därför ser en del av männen sina fruar som personliga ägodelar.
När ett sådant patriarkat, -
inte har några gränser -
så används det också fel.
Med stöd av sin position använder männen våld -
och gör sina fruar till slavar.
Det är ett traditionellt afrikanskt sätt.
Även om du uppfostrades på det här sättet -
vad ändrades i ditt sätt att tänka -
så att du ville tala för jämlikhet mellan könen?
När jag växte upp fanns det många kvinnor runt om mig.
Jag har sex systrar.
Jag såg hur mina systrar behandlades.
Jag såg hur våldsam min far var mot min mor.
När vår far övergav oss var jag en liten pojke.
Jag såg hur mina systrar behandlades.
En del av dem blev våldtagna.
En del av dem blev utsatta för verbalt eller sexuellt våld.
Så när jag växte upp, trots att jag var man, -
såg jag vilka orättvisor kvinnorna råkade ut för.
Jag beslöt att när jag blir vuxen -
så ska jag försöka ändra situationen.
Jag såg dem som våldtog mina systrar.
Jag var en liten pojke. Jag kunde inte hindra det.
I mitt hjärta gav jag ett löfte -
att när jag blir vuxen så måste det här ta slut.
Ja. Och med Guds hjälp har du kunnat hjälpa. - Ja.
Jag har kunnat påverka en hel del.
Jag startade ett radioprogram som kallades "Kvinnans röst".
Det har 25 miljoner lyssnare.
Jag startade ett krig mot omskärning av kvinnor -
och jag startade ett krig mot våld mot kvinnor.
Jag har ordnat många konferenser.
Nu utövar vi också påtryck på regeringen.
Regeringen har stiftat lagar -
som balanserar upp situationen mellan män och kvinnor.
I parlamentet har vi på gång saker som förbättrar kvinnans situation.
Kvinnor har möjlighet att komma in i parlamentet och sitta i olika råd -
från gräsrotsnivå och uppåt. Samma utveckling finns också inom kyrkan.
Jag fungerar som präst på en hög nivå inom den anglikanska kyrkan.
Vi har också ändrat vår syn på kvinnor.
Vi har bl.a. godkänt kvinnliga präster.
Det har påverkat en hel del. Jag har även grundat en skola -
där flickor och pojkar redan från tre års ålder -
från lekskolan är tillsammans och lär sig respektera varandra -
ända tills de börjar på universitetet.
Det här är ett av våra mål, som också har förverkligats.
Vi vill att barnen lär sig respektera varandra medan de växer upp.
Härligt. Det är som när du ville hjälpa dina -
systrar när du var liten, men du inte kunde.
Nu behandlar du alla kvinnor som systrar och hjälper dem.
Ska vi gå tillbaka till din livshistoria?
Det börjar med ett stort träd nära din hemstad i Uganda.
Vad hände vid det där stora trädet när du var liten?
Det stora trädet var viktigt, då det var där som vår far övergav oss.
Det växte nära vägen.
Därifrån reste min far iväg med sina andra fruar.
Min far hade fem fruar och 32 barn.
Trädet var den plats varifrån han reste bort från vårt område -
och flyttade 320 kilometer bort.
Min far hatade min mor. Därför övergav han oss och mamma.
Vi var nio små barn.
Vi blev övergivna.
Trädet står för förkastelse.
Vår egen pappa förkastade oss.
Det är ett övergivandets träd.
Vi övergavs och lämnades utan några resurser.
Min mamma var en flykting från Rwanda -
så vi hade inga släktingar på mammas sida.
Mamma flydde från folkmorden i Rwanda. Hon hade förlorat sin släkt.
Det är ett träd av förkastelse och övergivande, -
det är ett träd där vår far förbannade oss -
och önskade att vi skulle drivas bort med vår mamma.
Det är också ett tårarnas träd -
därför att vi har gråtit så många tårar vid dess rötter.
Det var också ett träd av förakt, de var många som hånade oss.
Man ropade åt oss att vi är värdelösa och att vi inte kan klara oss.
Det var också ett skammens träd, då vi blivit övergivna, förkastade -
och bortstötta.
En fruktansvärd skam kom över oss.
Därför är trädet viktigt.
Det som hände var att ni satt på en lastbil.
Ni trodde ni skulle flytta med de andra fruarna och barnen.
Plötsligt började er far slå er och kastade ut er.
Han slog er där på marken. De andra i byn hånade er.
Ni lämnades utan någonting.
Någon hjälpte så mycket att ni fick bo i deras hus utan kostnad.
Men er far lämnade er barskrapade.
Han t.o.m önskade att ni bara skulle försvinna.
Det är det värsta som en far kan säga. - Ja, så är det.
Det planterade ett frö av bitterhet i mitt hjärta.
I den åldern utvecklas en pojkes och flickas självkänsla.
Då börjar de drömma.
Det hände vid en sådan tid att det krossade min självaktning.
Hur behandlades ni i samhället efter det?
Er far stack. Ni lämnades ensamma.
Hur reagerade samhället på att ni blivit övergivna?
Om en far i Afrika inte vidkänns sitt barn -
så blir barnet utstött och övergivet av hela samhället.
Om något försvinner så blir han huvudmisstänkt.
Om något ont händer så är han huvudmisstänkt.
Sådana barn behandlas inte väl.
Jag berättar i min bok att det var en gammal man som tog hand om oss, -
men i allmänhet såg man inte på oss med blida ögon.
Det var en kamp att skaffa mat och hjälp och att förbli vid liv.
Jag kunde inte gå i skola förrän i tonårsåldern.
Inte ens församlingen -
ville hjälpa på den tiden.
Ni var hungriga.
Er egen släkt ville inte heller hjälpa då er pappa övergivit er.
Exakt. Min fars bröder och systrar höll med honom.
Vi kunde inte få hjälp från dem.
Jag tackar Gud för att Han inte övergav oss trots att pappa gjorde det.
Vår far övergav oss. Gud gjorde det inte.
Därför älskar jag Gud. Han lämnade oss aldrig utan tog hand om oss -
på ett underbart sätt, därför är jag här nu.
Det är intressant hur du berättar om skammens träd.
När vi blir övergivna upplever vi skam i hjärtat.
Men i ditt samhälle var skammen något konkret.
Den syntes på ett verkligt sätt. Alla visste.
Alla skämdes över er p.g.a. det som hänt er.
Vad har du senare lärt dig om vad Gud säger om förkastelse?
När jag blev kristen -
så kämpade jag med min identitet -
därför att min bild av Gud som Fader hade blivit krossad.
När jag kom till tro tackade jag verkligen Gud för att -
Han gav mig en identitet.
Jag vet att min identitet är i Kristus.
Därför är Kristus min trygghet.
Jag hade min trygghet i min far. Han övergav mig.
Jag hade min trygghet i samhället. Det förkastade mig.
Då lärde jag mig att Gud är min enda källa till trygghet.
Jag hade väldigt dålig självkänsla.
Jag var helt värdelös. Jag var lika lite värd som toalettpapper.
När jag blev kristen lärde jag mig att den -
verkliga källan till självaktning kommer från Gud, -
därför att Gud skapade mig, Han älskar mig, -
värdesätter mig, ta notis om mig och känner mig vid namn.
Jag hade också problem med betydelse. Varför är jag här?
Gud, varför skapade du mig?
När jag blev kristen lärde jag mig att mitt liv hade en betydelse.
Jag är här av en orsak. Jag har en uppgift.
Jag är här just för den här tiden. Jag är inte toalettpapper.
Det finns en orsak till att jag är här.
När jag lärde mig det började Gud hela mig från depression, -
vrede och negativitet.
Jag visste att mitt hopp endast fanns i Kristus.
Jag visste att Jesus styrde mitt öde.
Mitt öde var inte i min fars eller mina farbröders händer.
Det låg inte i den egendom som vi förlorat.
Det var inte i händerna på dem som förkastat och hånat mig.
Det är bara i Kristus. Det gav mig självförtroende.
Jag har byggt på det. Det är en process. Gud har återupprättat -
mig och gjort mig stark. Därför är jag glad.
Han har gett mig glädje. Förut kände jag mig eländig och hatade mig själv.
Jag har försökt ta mitt liv nio gånger.
Nu är jag mycket stark och entusiastisk.
Jag vet att Gud älskar mig villkorslöst.
Det är verkligen ett under vad Gud har gjort i ditt och andras hjärtan.
Du berättar att du var en mycket bitter och arg ung man.
Du begick brott.
Du hade en lista i sinnet över dem som du ville döda -
p.g.a. hur de hade behandlat din familj.
Men Gud rörde vid dig under ett uppförande av ungdomskören.
När du var i bussen på väg hem -
på väg mot det där trädet, men du satt i bussen, -
gav du ditt liv åt Gud.
Men sedan insåg du att du måste förlåta de här människorna -
som du hade hatat så mycket att du faktiskt ville döda dem.
Vad hände? Det känns som ett stort under.
Att vända om från djupt hat till förlåtelse. Hur klarade du av det?
Ugandas regering bad unga män att gå in i armén.
Jag kände att det var en möjlighet för mig -
att få ett vapen och hämnas -
på de nitton människor som fanns på min dödslista.
När vi skulle in i armén var vi många studerande i bussen.
När jag satt i bussen frågade jag mig själv -
vem ska jag döda först och vem sedan.
Under resan började jag gå igenom -
vad som hänt mig ända sedan barndomen.
Jag blev väldigt arg.
Det var som en vulkanisk vrede som byggdes upp i mig.
Alla sår från barndomen steg till ytan, -
jag fick ett sammanbrott i bussen, därför att hatet stängde till min hals.
De andra trodde att jag hade fått ett epilepsianfall.
Då talade Gud till mig och sade: "Om du går över den här bron -
utan att förlåta din far, så dör du."
Jag höll verkligen på att dö för jag kunde inte andas -
p.g.a. vrede och bitterhet.
Medan jag låg där sa jag i min ande: -
"Jag förlåter min far. Jag ska inte döda honom."
Genast jag hade gjort beslutet... Förlåtelse är ett val.
Man måste välja. När jag hade gjort valet och sagt: -
"Gud, jag ska inte döda min far", och jag beslöt förlåta honom, -
så var det något som lyfte upp mig från marken.
Något började tala genom mig. Jag sa till hela bussen: -
"Jag ska inte döda min far, trots att han gjort det och det.
Jag ska förlåta den och den. Jag ska inte döda dem.
Idag ska jag ge över hämnden till Gud.
Jag ger mitt liv till Kristus. Kristus, ta den här saken. Hämnden är din.
Jag tänker inte gå in i armén."
Så blev det. Det var början till ett nytt liv.
Det var en metamorfos, en andlig förändring, som förändrade -
hela mitt liv, hela min familj och hela nationen -
där jag tjänat samt de afrikanska nationerna som jag besökt.
Det var början till en ny förändring.
Därför är förlåtelse ett viktigt nyckelbudskap -
som jag proklamerar till världen.
Sedan gjorde du något, som krävde stort mod.
Du gick till var och en av dessa människor och bad om förlåtelse -
att du hade önskat deras död. De visste inte ens om det.
De skulle ha kunnat bli mycket arga på dig. Trots det gick du ändå till dem.
Du knöt nya vänskapsband med dem.
Den sista var din egen far som hade åstadkommit all den här smärtan -
som du gått igenom.
Hur gick det till när du försonades med din pappa?
Uganda hade en östafrikansk väckelse.
Den undervisade inte endast om -
bättring och förlåtelse -
men också om återupprättelse.
Det betyder att man reder ut saker med människor.
När jag föddes på nytt gick jag igenom den processen.
Den tog omkring fem år.
Jag besökte de nitton människorna -
och jag bad dem om förlåtelse.
Men det tog tid innan jag kunde möta min far. Vi måste be.
Mina systrars och min mors sår var så djupa.
Det tog tid, men Gud öppnade dörren när pappa blev sjuk -
och han behövde hjälp.
Han annonserade på radion sju gånger: "Mina barn, kom och hjälp!"
Jag kände att det var Guds tid.
Jag uppmuntrade min mamma, och vi reste 320 kilometer.
Vi tog honom till ett sjukhus i Kabalee, som är ett missionsjukhus.
Det var genom sjukdomen som han försonades med vår mamma -
och med oss.
När han blev frisk -
kom han tillbaka hem efter så många år.
Vid den tiden grät vi mycket.
Vår pappa grät och vi kramade varandra.
Våra grannar kom och de kramades och grät.
Gud rörde vid oss. Vi förlät och försonades.
Han försonades med vår mamma och gifte sig med henne på nytt.
Han blev vår far. Vi blev hans barn.
Vi sade åt honom att hämta sina andra hustrur, sina barn och barnbarn.
Han for tillbaka och tog alla sina fruar, sina barn och barnbarn.
Sammanlagt 56. Hela familjen försonades.
Han gjorde mig till arvinge. I Uganda betyder det -
att när din far har dött så är du ledare för hela släkten.
Det är nu min roll. Jag använder den positionen när jag evangeliserar -
för mina bröder, mina styvbröder och alla barnbarnen.
Många av dem har kommit till Jesus Kristus.
Även de män som jag ville döda, många av dem -
har tagit emot Jesus Kristus.
Det var ett tillfälle. Gud kan använda en sjukdom -
som en tajmning för att visa att nu är det tid.
Min far var en mycket arrogant man.
Men när vi visade honom vänlighet -
brast hans hjärta när han förstod att vi inte är hans fiender.
Han gjorde bättring och bad om förlåtelse.
Slutet är redan historia.
Gud började verka i min släkt.
En av mina systrar följde i mina fotspår. Jag är nu präst.
Hon är den som blev våldtagen då hon var 14 år, en gruppvåldtäkt.
Gud förnyade henne också. Hon är nu en anglikansk präst.
Jag satte mina systrar tillbaka i skolan när de redan var gifta.
De har nu också studerat -
i läroinrättningar för vuxna.
Gud har förvandlat vårt liv. Så började det.
Han gjorde den övergivna pojken till hela släktens arvinge.
Det är underbart.
Efter det har du studerat i London och Singapore.
Du blev doktor i ledaretik i Uganda.
Som barn bad du att du skulle få bli en predikant som Mose.
Gud har förverkligat det. Du har också grundat ett barnhem.
Du vill försvara dem som är de mest sårbara i Uganda, -
små flickor och pojkar.
Vill du berätta om någon som ni har hjälpt?
Du sa att deras berättelse berört många.
Berätta kort om någon.
Jag grundade ett barnhem. Vi har nu 750 barn -
vars liv förändras.
Vi lär dem kristna värderingar, kärlek och försoning.
En kvinna vid namn Diana hade också blivit övergiven av sin far.
Hennes mamma var mycket fattig.
Vi hämtade henne -
och vi undervisade henne.
Hon blev klar och nu arbetar hon som ledande lärare i gymnasiet.
Hon är gift och har två barn.
Jag träffade henne som övergiven och vi tog hand om henne.
Nu är hon en inflytelserik person i Uganda.
Där var en ung pojke, Livingstone, som också var övergiven.
Jag tog hand om honom när han var två år.
Nu är han också klar från skolan och arbetar för regeringen.
Där fanns också en flicka som hette Pamela.
Hennes mamma dog av blodbrist vid födseln.
Pappan hade inte råd att sätta flickorna i skola.
Så jag tog henne till min dotter.
Nu är hon mycket inflytelserik. Hon har en egen barnträdgård.
När jag lyckas framkalla leenden på de här ansiktena, -
ger det mig glädje.
De är några av barnen som används i Uganda för -
att predika om försoning och förlåtelse.
Vi har ännu lite tid. Har du något ord för oss i Nordeuropa?
Här är situationen annorlunda -
mellan män och kvinnor och historian är en annan.
Vad skulle du vilja säga?
Mitt budskap till folk i Nordeuropa är fullständig förlåtelse.
Demonerna lever av bitterhet.
Många saker för med sig bitterhet och ilska -
särskilt mellan män och kvinnor.
Skilsmässor och att flytta isär -
är så vanligt och det dödar många samhällen.
Mitt budskap är förlåtelse. Förlåtelse helar det förflutna.
Förlåtelse återupprättar nuet.
Och förlåtelse öppnar dörrar till framtiden.
Jag känner starkt att när det blir försoning mellan könen -
mellan män och kvinnor, barn och deras föräldrar -
och mellan olika stammar känner jag starkt -
att då håller också kärnan, -
därför att hjärtefrågan är hjärtats fråga.
Ett försonat samhälle är ett kärleksfullt samhälle.
Ett försonat samhälle är ett delaktigt samhälle.
Ett försonat samhälle är ett samhälle som bryr sig.
Ett försonat samhälle är ett eskatologiskt samhälle -
som väntar på Jesu tillkommelse.
Jag upplever verkligen, att redan ett litet förlåtande -
kan ge liv till världen.
Amen. Tack för ditt besök, dr Birungi. Gud välsigne ditt arbete!
Stöd översättningen av programmet: -
I Sverige: Korsets stöd r.f. PG 97572-2 eller BG 760-2014
I Finland: Ristin Tuki ry, ref. 8507 FI40 1112 3000 3427 89
Översättning: Susanne Öst Himlen TV7