INTERVJUU
Ulla Ingman-Ronkkainen ja Petri Ronkkainen
on paljudele tuttavad muusikud TV7 saadetest.
Kuid milliseid lugusid ja Jumala juhtimist nende elu peidab,
sellest täna kuulemegi.
Tere tulemast saatesse Ulla ja Petri Ronkainen!
Täname!
Ütlesite oma lastele juba varakult,
et emmel-issil pole ühtki nii tähtsat tööd,
mida ei saaks katkestada, kui laps peaks helistama.
Teie pere heaolu on olnud te jaoks kui südameasi.
Rääkige palun, milliseid ohvereid olete pidanud selle nimel tooma
ja milliseid vilju ka täna näete, kui lapsed on juba täiskasvanud.
Ma usun, et lapsevanemaks olemine
on üks olulisemaid asju, mis neile üldse antud teha.
Ma pole kuulnud kedagi oma surivoodil ütlevat:
"Oh aeg, pühendasin lastele ikka liiga palju aega ja armastust!"
Nii on ka minu motoks olnud
anda endast parim nii oma pere kui laste heaks.
Ja eks sageli ole ju ka nii, et mida külvame, seda ka lõikame.
- Nii et, ma pole võtnud seda kui mingit ohvrit,
vaid kui võimalust.
No nagu Ulla juba ütles -
me pole kordagi mõelnud nii,
et oleks lastele liiga palju aega pühendanud.
Toon siinkohal ühe näite.
Kui lapsed olid jõudnud murdeikka
ja olid samas kaasatud Helsingi Saalemi kogudusse,
sõbrustades sealsete noortega,
siis me elasime samal ajal Veikkolas, mis on pisut kaugemal Helsingist.
Nii et sageli reede ja laupäeva õhtuti -
kui nüüd veidi mitte nii kena sõna kasutada,
siis lihtsalt mölutasime linna peal
kusagil McDonaldsis kella 2-3 ajal öösel,
oodates oma noori.
Ja vahel pakkusime teistelegi noortele küüti.
Kuid me ei võtnud seda kui ohvrit,
vaid pigem kui võimalust teenida ja aidata kaasa noorte kasvamisele.
Ulla, sa töötad üksikisikute ja perede terapeudina.
Kuidas on su amet olnud sellega seotud,
et jagada ka Jumalast ja oma usust.
Eks töö kaudu ole saanud tõesti näha ka elu varjukülgi
ja seda, kuidas mitte terve vaimsus võib traumeerida inimest.
Kui inimese pilt Jumalast on karm ja armutu
või ta arusaam kristlikust õpetusest väga kitsarinnaline või väga süüdistav,
siis see võib teha väga palju kahju.
Eriti tundlikele inimestele.
Ka võib vaimulik töö röövida halvimal juhul
vanemad oma lastelt.
Seetõttu olen tahtnud lastele rõhutada,
et usk on tore ja rõõmus asi, mis mitte ei riku elu ära,
vaid toob kaasa rahu, õnne ja turvatunde
ning on samas täiesti vabatahtlik.
Jumal ei sunni meid millekski.
Oleme tahtnud rõhutada, et Jumal on turvaline ja armastav,
sest tol ajal, kui meie lapsed olime, olid pisut teised ajad.
Inimesed kannatasid hirmude ja süütunde tõttu,
mistõttu oleme ise püüdnud seda oma laste kasvatamisel vältida.
Iga lapsevanem seisab siiski silmitsi ka oma inimlikkuse ning piiridega.
Kuidas olete tulnud toime nende olukordadega,
kus olete tundnud,
et oma vanemlikest sihtidest ja piiridest pole piisanud?
Eks me ole palju rääkinud ja jaganud ning arutlenud,
kuidas ja mismoodi käituda.
Samas oleme uskunud ka seda, et vahel on hea vaadata peeglisse
või siis peegeldada ka teise käitumist.
Kuid eks vastupidamine on kõige alus.
Kui oma paarisuhtes on kõik hästi ja seal vastu pead,
siis on sul ka, mida vanemana lastele anda.
Seda eriti algusaastatel, kui lapsed on väikesed
ja samal ajal peab tööl käima, siis see on ikka väga raske.
Nii et, oma aja ja jõu ressursside kasutamine
tuleb üle vaadata ja mõelda, millesse ma tahan panustada.
Ja teatud asjad tuleb ka ära jätta,
kui tahad, et iseenda ja perega oleks kõik hästi.
Mida sa Petri sellest arvad?
Ma jagan siinkohal Ulla mõtteid.
Lisaksin veel vaid seda,
et kui tuleb ette olukordi, kus mõtled: "Miks nüüd see või teine asi ei toimi?"
siis seda ka kasvõi me omavahel - kui Ullal on mõni mure südamel,
siis me palvetame.
Palve pole mingit tühine asi
või lihtsalt augutäide, kui enam muud pole teha.
Jumal on väga me ligi, kui Teda palume ja ka aitab meid.
Ega see laste kasvatamine, abielu ja pereelu nüüd nii rasked ka ole,
aga eks vahel tule ikka ette olukordi,
kus tuleb paluda: "Jumal, anna tarkust!"
ja me oleme kogenud, kuidas Jumal siis ka aitab.
Mitmeski olukorras.
Sageli on ju ka nii, et me kõige lähedasemad
äratavad meis need kõige tugevamad tunded.
Nii head, kui rasked tunded.
Oluline on see,
kuidas nende raskete tunnetega toime tulla?
Puudutab see siis vanemaks olemist või paarisuhet,
inimsuhteid tervikuna või ka suhet Jumalaga.
Kuid lähedased on need, kes need tugevad tunded esile toovad.
See ongi nüüd hea koht, kust edasi minna.
Petri, su lapsepõlvekodus oli palju häid asju.
Oli sügavat vaimulikkust ja ka turvatunnet.
Kuid kui olid 14-aastane, juhtus te peres üks tragöödia.
Räägi palun, mis juhtus
ja kuidas see su hilisemat elu mõjutas?
Mu kallis isa, ustav jumalasulane,
suri väga traagiliselt ja samas väga ruttu.
Ta oli üdini terve mees,
kuid 3 nädala pärast teda enam polnud.
Tal oli luuüdivähk.
Tol ajal polnud vähiravi selline nagu tänapäeval.
Mu isa suri ja see oli meie jaoks nii kõva löök,
et me ei teadnud, kuidas sellest välja tulla.
Kuid me tulime sellest välja.
Isa oli just alustanud maja ehitusega, nii et kõik oli pooleli,
pluss mitmed muud olukorrad.
Kui mõnda tänapäeva peret tabab surmajuhtum,
siis sellega tullakse ehk kuidagi muudmoodi toime.
Kuid me palvetasime ja tegime samal ajal palju tööd,
kuna meil oli selle suure majaga palju tegemist.
See, kui palju see on mõjutanud mu hilisemat elu
ja toonud kaasa erinevaid tuuli...
Ma olen täna 53-aastane, kuid ma igatsen endiselt isa järele.
Ma näen temast aegajalt und, kus nutan tema õla najal.
Mind ennast on see aga isana mõjutanud selliselt,
et olen tahtnud jagada oma poja ja tütrega armastust,
aktsepteerimist ja nende jaoks olemas olemist.
Mu enda isa tegi seda ja sellest lähtuvalt teen ka mina
ning see on see, mis on viinud edasi.
Sina, Ulla, oled samuti kogenud elu keerdkäike.
Kuidas sa oled kogenud Jumala abi nende keskel?
Jah, mu elus on olnud palju õnne ja rõõmu,
aga samas ka kurbust ja hingevalu.
Mu pilt Jumalast on muutunud palju armulisemaks
võrreldes sellega, milline see oli mu lapsepõlves.
Kogen, kuidas Jumal on turvaline kalju ning parim abi ja trööstija.
Seda alati.
Jumalaga võib jagada kõige raskemaid ja valusamaidki asju.
Kuna Ta teab nagunii kõike, pole isegi mõtet midagi varjata.
Ühtlasi pole ma kunagi ajanud taga imesid ja imede tegijaid.
Samas olen kogenud, kui oma jõud on otsa korral,
imelisi palvevastuseid
ja võrratuid trööstivaid sõnu inimestelt, kes ei tea minust midagi.
Need on tulnud just õigel ajal.
Petri, minnes veel tagasi su noorpõlve,
siis milline usklik noor sa olid?
Oled olnud ju usklik lapseeast peale.
70'ndate lõpus tuli moodi 50'ndate muusika, Elvis ja rock'n'roll.
Ise sai käidud nahkriietes ja õlitatud juustega,
ehk siis väliselt olin kõike muud kui usklik noor.
Kuid oma sisimas olin siiski usklik.
Hommikul käisin koolis
ja laulsin ning rääkisin eluolukordadest nagu nad olid,
mispeale koolikaaslased tulid küsima: "Oled sa ikka päriselt usklik või?"
See andis võimaluse jutuaineks.
Ma ei tea, kas ma saan nüüd lausa öelda,
et kooli, kus käisin, tuli ärkamine,
kuid seal oli palju usklikke õpetajaid,
kes ka töö käigus palvetasid selle kooli ja õpilaste eest,
nii et paljud õpilased said usklikeks.
Isegi kõige hullemad gängi liikmed, kes olid kohe tõesti paharetid,
andsid oma elu Jeesusele.
See oli imeline aeg!
Väga julgustav.
Te leidsite teineteist 80'ndate keskpaigas.
Mis teile teineteise juures meeldis ja mis teid armuma pani?
Kumb meist alustab?
Daamid enne.
No me tundsime Petriga üksteist juba pisut varem,
kuid kui ta hakkas minuga rohkem ühendust võtma,
siis ma kiindusin temasse tasapisi tema tundma õppimise käigus.
Ja siis see kiindumus kasvas tasapisi üle armastuseks.
Petri oli selline kena ja mehelik, pealegi usklik noormees.
Ta polnud mingi hädapätakas.
Ta oli hästi sotsiaalne, usin, kuldsete kätega ja vastutustundlik.
Ta meenutas mulle veidi mu isa, kes oli minu jaoks väga tähtis inimene.
Mis minu tähelepanu köitis?
No kohe kindlasti Ulla ilu.
Ta on endiselt kaunis.
Kuid mind köitis ka tõsiasi,
et kui mina olin selline hästi reibas ja rõõmsameelne...
- Metsik. Jah, ka metsik.
Kuid Ulla tasakaalustas mind väga hästi.
Ulla ütles, et tema armastus mu vastu kasvas tasapisi,
samas kui mina läksin talle
me teise või kolmanda kohtingu ajal vastu
ja hoidsin ikka kohe julgesti tal käest kinni,
samal ajal, kui tema tegi seda üsna häbelikult.
Ja kui ma siis ütlesin: "Ulla, ma armastan sind!",
jätkas tema vaid edasi kõndimist
ja ütles: "No mina sind küll veel ei armasta."
See oli selline huvitav lugu.
Kuid see ei pannud sind veel taganema.
Ei pannud jah ja me liikusime sealt edasi,
omades tänase päevani vastastikust armastust ja austust.
Nii et, nii see elu on läinud.
Mis ei ole tänapäeval üldsegi mitte iseenesestmõistetav nähtus,
kuna pikaajalised suhted ja abielud on peagi juba haruldane nähtus.
Mis on aidanud teil oma liitu hoida?
Kindlasti on väga olulisel kohal ühine usk ja maailmavaade
ning Jumala õnnistus.
Kuid ka see, mille poole oleme ise püüelnud.
Mulle meeldib mõelda nii, et iga pereelu kujuneb just selliseks,
milliseks me selle ise loome.
St et kummalgi on vastutus selles osas,
kuidas me üksteisega ümber käime
ja kuidas me üheskoos käitume.
Mida ütleme või ütlemata jätame.
Oleme koos palju asju teinud ja Petri on mu parim sõber,
nii nagu loodetavasti mina tema omagi.
Oled!
Ja muidugi armastus ja austus teise suhtes -
need on üliolulised igal päeval.
Minu kui mehe jaoks on ülimalt oluline kogeda,
et Ulla hindab ja väärtustab mind.
See on otsekui kütus, mis toimib vastastikku.
Kui mina armastan Ullat
ja pean teda kõige olulisemaks inimeseks oma elus
siis tal on ka lihtne hinnata ja austada mind.
Ühtlasi aga on minul lihtne Ullat armastada, kui ta mind austab.
See on kui selline pöörlev ring ja igapäevane ülesanne.
Kui ma ei taha armastada Ullat ega pea teda oluliseks,
siis on tal ka raske austada ja hinnata mind.
Kuid samas see toimib ka vastupidi.
Kõige selle kohta
leidub suurepäraseid näiteid ja juhiseid Piiblist.
Tõeliselt võrratuid näiteid selle kohta, kuidas me võime üksteist austada
ja väärtustada.
Kuid samas ega see ka alati mingi lust ja lillepidu ole.
Eks igas paarisuhtes tule ette oma väljakutseid ja riide,
kuid me oleme vähemalt püüelnud selle poole,
et need riiud või lahenduste otsimised oleksid ülesehitavad.
Eks see käi nii vahelduva eduga -
kord õnnestub see paremini, siis jälle mitte väga.
Ja muidugi see,
et tuleb osata paluda andeks, kui eksid
ja tuleb ka osata andeks anda.
Nii et, need on need olulised asjad, millest võiks rääkida kasvõi tund aega
Mis iganes teemadel.
Ka see, kui tuleb selliseid olukordi, kus lähed kergesti endast välja.
Ma näiteks ärritun ja lahvatan üsna kergesti,
siis ma pean oskama ka andeks paluda.
Eks on sedagi juhtunud, et olen läinud pahameelega magama
ja siis uus päev on koitnud oma uute võimalustega.
Kuid nii ei saa olla,
et terve nädal otsa mossitatakse ja näidatakse oma tuju.
Ka juba siis, kui lapsed elasid veel kodus
ja tekkis mõni tüli või halvasti ütlemisi,
siis need said ka laste kuuldes andeks palutud.
Läksin kallistasin Ullat ja ütlesin:
"Anna mulle andeks mu sõnad ja teod.
Ma ei mõelnud seda nii."
Samamoodi palusime lasteltki andeks, kui taolisi olukordi tekkis,
andes neile teada, et me ei käitunud nii nagu vaja.
Ja siis see teema ka,
et nii tore oleks viia oma kaasa vahel nö parandusse,
kuid see ei toimi üheski liidus.
Kummalgi osapoolel tuleb lihtsalt õppida
vaatama ise peeglisse
ja vahel ise taanduma või leppima asjadega.
Sest kui kumbki osapool teeb oma osa
ja tahab ehitada seda liitu, siis see kannab ka head vilja.
Kuid sageli on ka nii, et inimene võib hävitada paarisuhet,
kuigi inimene võib ka end ise hävitada.
Teil on ka ühine huvi või veelgi enam kutsumine,
milleks on muusika.
Jagage pisut,
kuidas see ühine muusika tegemine alguse sai
ja kuhu huvitavatesse kohtadesse olete tänu sellele jõudnud?
Ulla käis juba noorena raadio laste- ja noortekooris laulmas
ja mina laulsin Cantores Minores kooris.
Finlandia Talos korraldati emadepäevakontsert,
kus me mõlemad laulsime, üksteise olemasolust midagi teadmata
Ma olin vist 9-aastane ja Ulla 7-aastane.
Nii et, see selline meelelahutuslik lugu kogu loos.
- Kuid sealt see kõik algas. Just nimelt.
Kuid Saalemi noortekoor oli vist see,
kust kogu see laulu ja muusika teema hargnema hakkas.
Kuid meil oli muidki ühiseid tegemisi.
Kuid seejärel võttis Ulla&Pete juba oma selgema kuju.
Saime kodus üheskoos harjutada, mil iganes selleks parim aeg oli,
ilma, et oleks pidanud kellegi teisega asju kokku leppima ja läbi rääkima.
Nii on see kutsumine meid kandnud.
Pool naljatamisi öeldes,
siis me oleme koguduses kui minisaadikud.
Iisraeli minisaadikud.
Me käime paljudes erinevates kogudustes.
Meil on kohe selline oma programm, mille abil räägime Iisraelist.
Räägime 1,5 tunniga 4000'st aastast.
Seda nii sõnade, muusika kui piltide abil.
Eks me teeme ka muid asju,
kuid ülalnimetatu osas usun, et tegu on millegagi,
mis on üks nö tuumikasju, mida tahame teha.
Oleme ka päris palju Euroopas mängimas käinud.
Nii nagu ka Iisraelis -
messiaanlikes kogudustes, hotellides, aiapidudel ja kus iganes veel.
Tänu oma muusikale oleme jõudnud ka stuudiotesse
ja raadiosse ning nüüd telesse.
Oleme andnud välja üsna mitmeid CD albumeid.
Nii et, see on olnud võrratu teha üheskoos nii muusikat
kui vaimulikku tööd.
Meil on üks iisraellasest muusik, kellega tutvusime 3 aastat tagasi
ja kes ütles algul, et tal pole Jumalaga mingit ühendust
ja ta ei vajagi Jumalat.
Kuid täna on ta messiaanlik juut, leides tee Jumala juurde läbi muusika.
Ta luges elu esimest korda Piiblit ja lõi meile selle põhjal laule.
Nii et, ta leidis läbi muusika tasapisi tee Jumala juurde.
Kui aga vaadata nüüd tulevikku, siis mida näete seal ees ootamas?
Kas Jumal on kutsumas teid veel mõnda tegemisse või suunda?
Ma usun, et tegelikult ei tea ju keegi, mida tulevik toob.
Tõsi, mu igatsus ja palve on,
et meil oleks veel palju aastaid üheskoos,
kus võiksime olla Jumala teenistuses
ja Ta juhiks meid kuhu iganes siis, kus me koht on.
Aga hetkel on hästi nii nagu on.
Ulla ütles juba kõik tähtsamad asjad ära.
Ma ei saa nüüd öelda, et üheks piiravaks teguriks,
aga üheks pidurdavaks teguriks on kindlasti mu haigus,
millega pean maadlema.
Seetõttu oleme pidanud vahel ka oma esinemisi ära jätma.
Kuid Jumal teab täpselt,
miks ja millistest asjadest peame läbi minema.
Tahame lihtsalt olla avatud ja alandlikud.
Tänu oma haigusele olen pidanud lõpetama tööl käimise,
kuid Ulla on ikka naljatamisi öelnud: "Mäletad, kuidas sa noorena palusid,
et tahad olla täisajaga jumalariigi töös?
Nüüd ju oledki!
Sa saad teha jumalariigi tööd."
Me külastame aastas 50-60 kogudust,
mistõttu see on just see jumalariigi töö.
Kõige paremas mõttes.
Te laulate ka heebreakeelseid laule.
Kas neis ja nendega seoses on veel midagi,
mida tahaksite ette võtta?
Olen laulma minnes alati Pete'le öelnud,
et isegi, kui vahel on raske ja pole igakord tunnet, et seda teha,
siis peale teenistust on sageli siiski nii õnnistatud tunne,
et sa tõesti tajud, et see, mida teed, on hetkel parim.
Nii et, olen hea meelega selles teenistuses edasi
või siis ka mõnes muus, kui nii on määratud.
Vahel sul on selge visioon ja nägemus kõigest
ning vahel tuleb lihtsalt olla ustav selles, mis sul praegu on.
Jumal teab.
Kas heebrea keel on teie jaoks kuidagi eriliselt tähtis,
sest TV7 mängib samuti paljusid teie laule.
Milline suhe teil selle keelega on?
Ma võin küll öelda, et minu jaoks on see kui südame keel.
Õppisin juba üsna väikesena esimesi heebreakeelseid sõnu
hotelli salvrätiku ääre pealt.
Nii et, sealt sai alguse mu heebrea keele õppimine.
Olen kahjuks omandanud seda üsna vähe,
kuid need heebreakeelsed laulud on siiski puudutanud mind.
Kõik heebreakeelsed psalmid jms.
Oleme märganud sedagi,
et need laulud meeldivad nii soomlastele,
kui ka Iisraeli ateistidele ja juutidele.
Olgu tegu siis ilmalike, ortodoksete või messiaanlike juutidega,
kes kõigis muudes küsimustes on tavaliselt eriarvamusel.
Kuid me muusika puudutab neid kõiki
ja on seetõttu hea kontaktide loomise pinnas.
Ulla heebreakeelne väljendusviis on imeline.
Ühes stuudios paluti teda koheselt üht laulu esitama,
kuna öeldi, et ta väljendab end heebrea keeles nii kaunilt.
Teda kutsuti lausa Iisraeli Laulu lauluvõistlusele,
kuid me ei saanud aegu klappima sinna ja tagasi lendamiseks.
Kuid Ulla väljendusviis heebrea keeles on tõeliselt ilus.
See on lihtsalt sõnadeta lugu.
Võrratu!
Mida sooviksite lõpetuseks julgustusena TV7 vaatajaile öelda?
Võite öelda otse kaamerasse, mis te südamel on.
Tahaksin öelda vaatajaile,
et pidagem meeles, et Jumal on meie turvapaik
ja Jeesus palvetab taevas meie eest.
Milline imeline eestpalvetaja meil on!
Tahaksin öelda noortele isadele,
et võtke elu kiirusele vaatamata aega olla koos oma poegadega
ja veeta aega oma tütardega.
Ja vanematele meestele tahaks öelda,
et nii teie kui meie võime siiski olla kontaktis noortega.
Armastagem oma naisi ja väljendagem neile oma armastust,
sest nad on kõige olulisemad inimesed me peres.
Olge väga õnnistatud!
Aitäh, Ulla ja Petri!
Kui soovid toetada TV7 tööd ja kuulda teisigi julgustavaid lugusid,
helista TV7 annetustelefonil 900 1777, kus kõne hind on 7 eurot
või toeta pangaülekande kaudu, leides me andmed www.tv7.ee
Suur tänu!
Tõlge: Anne-Ly Raukas