Pastori Colin Dye on johtanut Kensington Temple -seurakuntaa -
monikulttuurisessa Lontoossa yli 25 vuotta.
Vuosien aikana Jumala on opettanut hänelle, -
miten kommunikoida tehokkaasti eri ihmisten ja kulttuurien kanssa.
Tervetuloa, pastori Colin Dye! On suuri ilo saada teidät tänne.
Kiitos.
Sinut tunnetaan Kensington Templen johtavana pastorina.
Tuhannet katsojamme ovat kuunnelleet saarnojasi TV7:llä.
Tahdon viedä meidät alkuun.
Synnyit Keniassa. Asuit nuorena myös Australiassa.
Miten lapsuutesi muovasi elämääsi?
Kuten sanoit, olen syntynyt Keniassa.
Pian sen jälkeen muutimme Tansianiaan -
itsenäisyysliikkeiden vuoksi.
Lopuksi muutimme Australiaan, -
jossa vartuin.
Olin käynyt myös Isossa-Britanniassa ensimmäistä kertaa.
Varhaiset vuodet muovasivat minua.
Olin kosketuksissa moniin erilaisiin kulttuureihin.
Käsitin, etteivät kaikki ole samanlaisia.
Minua yksi eniten kiinnostavista asioista ihmisissä on se, -
mikä tekee heistä ainutlaatuisia.
Kun opin arvostamaan sitä, se siirtyi myöhemmin palvelutehtävääni.
Seurakuntamme Lontoossa on monikulttuurinen.
On kaunis ajatus, että sinua kiinnostaa jokaisen ihmisen ainutlaatuisuus.
Sinusta tuli myöhemmin kristitty.
Oliko sinulla lapsuudessa kokemuksia Jumalasta?
Äiti oli ja on yhä anglikaani.
Se on puoliksi hänen ansiotaan.
Hän vei meitä jumalanpalveluksiin ja yritti saada meitä innostumaan.
Minä muun muassa liityin seurakunnan kuoroon.
En ole laulaja.
Kuoronjohtaja huomasi, että minä sain muutkin laulamaan penkin alle.
He pohtivat, mitä muuta voisin tehdä.
Olin juuri alkanut ottaa tanssitunteja. Olin kymmenen.
Sain tanssia kirkossa. Kaikki muut lauloivat.
Kaikella on tarkoitus.
Oli varmasti uutta anglikaanikirkossa, että joku tanssi.
Aloitit menestyvän tanssijanuran kuninkaallisessa baletissa -
Isossa-Britanniassa.
Sitten jokin sai sinut jättämään kaiken ja aloittamaan palvelutyön.
Mitä se oli?
Olin 18-vuotias, kun kohtasin Kristuksen.
Lapsuuteen ja kirkossa käymiseen liittyvät asiat loksahtivat paikalleen.
Syntyi henkilökohtainen suhde Kristukseen.
Välitön ajatukseni oli, että haluan palvella Häntä. Se oli vahva kutsu.
Mutta olin 18-vuotias. Olin kuninkaallisessa balettikoulussa.
En ollut vielä noussut kokoonpanoon.
Viisaat varttuneet kristityt neuvoivat pysymään siellä, missä olin, -
jotta voin kasvaa ja kypsyä.
Siihen aikaan monet kristityt ajattelivat, -
että tanssi on syntiä, josta pitää luopua.
He olivat viisaita neuvoessaan minua jäämään sinne, -
opettelemaan, miten olla todistuksena, sekä kasvamaan ja kypsymään, -
ennen kuin tekee isoja muutoksia. Mutta koin siis kutsua alusta asti.
Olen iloinen, että tanssin ammatikseni kolme vuotta. Se oli hienoa aikaa.
Mikä aikanaan vakuutti sinut, että halusit tulla kristityksi?
Kerroit, että sydämesi muuttui. Voitko kertoa siitä?
Kun muutin Lontooseen, olin 16-vuotias.
Tanssin ja treenasin.
Jotakin puuttui. Sitä on vaikea selittää.
Tanssiminen oli tavallaan tarkoituksen ja merkityksen etsimistä.
Se ei ollut pelkkiä liikkeitä. Olin aina ollut kiinnostunut merkityksistä.
Etsin jotakin. Tarkoitus on aina ollut minulle tärkeää.
Kun kuulin selvän evankeliumin ensimmäistä kertaa, -
että Jumalalla on suunnitelma ja tarkoitus ihmisen elämälle, -
se oli mahtava uutinen. Halusin kertoa kaikille maailmassa, -
että on olemassa merkitys, tarkoitus ja Jumala -
ja että Häneen voi luoda suhteen.
Aloitit palvelutyön. Aloit kasvaa uskossa.
Mikä on ollut suurin henkilökohtainen ilmestys suhteessasi Jumalaan?
Minulle henkilökohtaisesti se on ollut kasvaminen -
syvään ymmärrykseen, että Jumala rakastaa minua -
sellaisena kuin olen sen vuoksi, kuka olen, -
huolimatta kaikesta.
Kristityn elämässä usein kyse on siitä, mitä pitää tehdä muuttuaksemme: -
Jumala haluaa, että muutumme ja luovumme tietyistä asioista.
Jos muutoksen takana on luulo, että Hän rakastaisi meitä enemmän, -
olemme menettäneet evankeliumin.
Kun tajuamme, että Jumala rakastaa meitä tällaisenamme, -
ja se rakkaus vetää meitä enemmän Hänen kaltaisuuteensa -
rakkaudesta ja suhteesta Häneen, -
olemme löytäneet evankeliumin. Jumala rakastaa meitä tällaisenamme.
Hän lähetti Jeesuksen, jotta meistä voisi tulla sellaisia, -
jollaiseksi olemme aina halunneet tulla ja jollaiseksi Jumala meidät tarkoitti.
Olet myös kertonut, että Pyhän Hengen kaste -
oli suuri hetki kristillisessä elämässäsi. Miten se muovasi sinua?
Pyhän Hengen kaste oli elämässäni -
todellinen, henkilökohtainen kokemus -
Jumalan rakkaudesta sydämessäni.
En väitä, ettenkö siihen asti ollut tuntenut mitään -
tai että rakkaus olisi vain tunne.
Vahvempi sana on varmuus. Tieto, että Jumala todella rakastaa minua.
Tieto, että Hän hyväksyy minut.
Tieto, ettei sillä ole mitään tekemistä hyvien tekojen kanssa -
eikä sen kanssa, olenko hyvä ihminen vai en.
Yksin Hänen rakkautensa ansiosta Hän hyväksyy minut.
Se toi syvän, henkilökohtaisen täyttymyksen tunteen -
ja voiman, voiman tunteen.
Tarkoitan hengellistä voimaa, joka tulee siitä varmuudesta.
Se on sen tietämistä, että Jumala on todellinen.
Että Hän on hyväksynyt meidät sellaisina kuin olemme.
Sen vuoksi meillä on hyvä uutinen kerrottavaksi ihmisille.
Ei tarvitse täyttää tiettyä mittaa tehdäkseen vaikutuksen, -
sillä Jeesus on maksanut hinnan meidän kaikkien edestä.
Olet kokenut Jumalan ylenpalttisen rakkauden.
Mutta elämässänne on ollut myös hyvin surullinen tapahtuma.
Menetitte tyttärenne hänen ollessa teini-ikäinen.
Miten se vaikutti uskoosi ja siihen, -
miten näit Jumalan ja Raamatun lupaukset.
Se oli hyvin vaikeaa aikaa.
Tyttäremme Laura menehtyi 16-vuotiaana.
Hän sai syntyessään vakavan aivovaurion hoitovirheen seurauksena.
Hän ei ikinä puhunut eikä kävellyt.
Ei voi ilmaista, miten syvä aivovaurio oli.
Se aiheutti kipua ja painetta perheellemme.
Vaimoni hoiti häntä ympäri vuorokauden.
Samalla vaimo tuki minua kansainvälisessä palvelutyössä.
Siihen aikaan näimme palvelutyössämme monia ihmeitä.
Niitä voi kuvailla vain parantumisihmeiksi.
Ja silti omassa perheessämme oli tämä kipu.
Minulle itselleni se oli kokemus, -
joka vei minut uuteen todellisuuteen Jumalan kanssa.
Että kyse ei ole vaatimisesta.
Ei siitä, mitä Jumala voi antaa meille tehdäkseen elämästämme mukavaa.
Kyse on Hänen läsnäolonsa tuntemisesta -
joskus täydemmin vaikeissa ja kivuliaissa hetkissä -
kuin hetkissä, jolloin elämä hymyilee.
Sitä on vaikea kuvailla.
Pyhä Henki tuli perhettämme lähelle kivun keskellä.
En väitä, että se olisi ollut helppoa. En toivo sellaista kenellekään.
Mutta samalla voi tietää, että Jumala on kanssamme.
Ei aina tarvitse saada Jumalalta kyllä-vastausta -
tietääkseen, että Hän rakastaa, eikä rukousvastausta kaikkeen.
Voi luottaa Häneen ja kokea Hänet.
Voi saada lisää empatiaa ihmisiä kohtaan, -
kun käy läpi koettelemusten ja vaikeuksien aikoja.
Sanoissasi on paljon viisautta.
Voin vain kuvitella, miten myös seurakuntaasi on auttanut -
se viisaus, jota sait sen kokemuksen kautta.
Palvelutyösi keskittyy pääosin Lontooseen.
Tietysti se on maailmanlaajuista.
Jos puhutaan Lontoosta, Lontoo on suurkaupunki Euroopassa.
Se, mitä siellä tapahtuu, vaikuttaa meihin kaikkiin.
Parin viime vuoden aikana siellä on ollut monia terrori-iskuja.
Eli myös paljon kärsimystä.
Mitä Jumala on puhunut sinulle näistä Lontoon tapahtumista?
Yksi asia, joka meidän täytyy ymmärtää, on se, -
että on olemassa ihmisiä, jotka toivovat meille pahaa.
Jotka eivät kunnioita länsimaista elämäntapaa.
He haluavat toteuttaa pakolla omaa elämäntapaansa.
Ainoa vastaus siihen -
on rakkaus ja rauha, -
jotka tulevat todella Jumalalta. Olemme huomanneet, -
että mitä enemmän erilaista uskonnollista ääriainesta tulee, -
ja mitä enemmän väestö kohtaa -
tällaista kahtiajakoa ja erimielisyyttä, -
sitä enemmän meidän tulee koetella ja tutkia omia arvojamme.
Meille kristillisenä seurakuntana se on suuri mahdollisuus saarnata.
Seurakunnassamme Kensington Templessä on yli sata kansallisuutta.
Siellä on ihmisiä Lähi-idästä sekä eri puolilta Afrikkaa ja Aasiaa.
On olemassa tapa elää ja olla yhdessä Kristuksessa.
Kristus yhdistää meitä ja saa meidät arvostamaan toinen toistamme, -
ei erilaisuuksistamme huolimatta vaan joskus juuri niiden takia.
Koemme, että me seurakuntana voimme osoittaa tuota sanomaa -
eikä vain yrittää todistaa, että olemme oikeassa ja muut väärässä.
Miten Lontoo ja Iso-Britannia mielestäsi voivat hengellisesti?
Mihin suuntaan Lontoo ja Britannia ovat menossa hengellisesti?
Sitä on vaikea kuvailla, -
koska yhtäältä yhteiskunta nähdäkseni etääntyy Kristuksesta.
Maan johtajat ajavat sekulaaria agendaa.
Kristinuskoa kritisoidaan voimakkaasti.
Meidän uskovien, etenkin Raamattu-uskollisten, -
on yhä vaikeampi puolustaa uskoamme.
Britannian perustuslaki takaa meille yhä laajat oikeudet ja vapaudet.
Voimme julistaa ja puolustaa evankeliumia.
Olemme siis yhä vahvoja.
Toinen mielestäni mielenkiintoinen asia on se, -
että ihmiset ovat yhä avoimempia evankeliumille.
Teemme paljon katutyötä. Todistamme ja jaamme evankeliumia.
Arvioni mukaan noin puolet keskusteluista kaduilla...
Tarkoitan vakavia keskusteluja.
En puhu siitä, että ihmiset vain kulkevat ohi eivätkä kuuntele.
Mutta vakavissaan keskustelevista puolet antaa elämänsä Kristukselle -
siinä hetkessä kadulla.
On olemassa nälkä ja avoimuus, -
mikäli kommunikoimme tavalla, jota ihmiset pitävät mielekkäänä.
Aivan. Sinulla on paljon osaamista mielekkäästä kommunikoinnista.
Voitko antaa joitain neuvoja miten kommunikoida mielekkäästi -
evankeliumia niille, jotka eivät usko Kristukseen, -
olivatpa he ateisteja, sekulaareja, muslimeja tai uskonnollisia.
Kuulin erään sanonnan: -
Et pysty evankelioimaan sellaisia, joista olet tehnyt vastustajiasi.
Suurimman osan ajasta murramme ennakkokäsityksiä.
Jos tapaan uusia ihmisiä vaikkapa kahvilassa Lontoossa tai muualla -
ja alan keskustella, ja minulta kysytään, mitä teen työkseni, -
en heti sano olevani pastori ja johtavani seurakuntaa, -
sillä silloin ihminen automaattisesti lokeroi minut.
Puhun muista kiinnostuksen kohteista. Olen ammattisukeltaja ja kirjailija.
Olen mukana tuottamassa musiikkia. Puhun tällaisista asioista.
Muurit murtuvat.
Kuuntelen heitä. Olen aidosti kiinnostunut siitä, -
keitä he ovat ja mitä he ajattelevat. Opin aina jotain siitä, -
mitä heillä on sanottavana.
Ennemmin tai myöhemmin huomaan, että on syntynyt yhteys.
Silloin on helpompi jatkaa syvempiin aiheisiin.
Ison osan ajasta yritän murtaa sitä kuvaa, -
joka heillä on kristityistä: että kristityt ovat kiihkoilijoita, -
rakkaudettomia, omavanhurskaita ja tuomitsevia.
Kun he huomaavat, että aidosti välität ja olet kiinnostunut, -
he avautuvat. Se muuttuu pian tosi innostavaksi.
Pohjois-Euroopassa tilanne on pitkälti samanlainen, -
mutta Britannia on meitä paljon edellä monikulttuurisuudessa.
Maassanne asuu enemmän muslimeja eri maista.
Miten neuvoisit kohtaamaan muslimeja?
Miten tavoittaa muslimit evankeliumilla?
Yksi tärkeimpiä asioita on toivottaa ihmiset tervetulleiksi -
kotiimme. Tutustua heihin.
On paljon rinnakkaisilmiöitä.
1960-luvulla Britanniaan muutti paljon ihmisiä Länsi-Intiasta -
työpaikkojen perässä.
Seurakunnat, jotka sulkivat ovensa heiltä, aiheuttivat ison kahtiajaon.
Brittiperheet, jotka puhuivat pahaa tummista, -
aiheuttivat kahtiajakoa. Yritämme edelleen parantaa niitä haavoja.
On tärkeää toivottaa ihmiset tervetulleiksi sellaisina kuin he ovat.
Hyväksyä heidät sellaisina kuin he ovat.
Sellainen vastaanotto ja hyväksyntä murtaa monia muureja.
Siitä voi muodostua myös silta, -
jonka kautta voi kertoa heille omasta maailmankuvasta ja uskosta.
Siitä, mikä tekee elämästä merkityksellistä itselle.
Kensington Templessä teillä on näky -
maan kulttuurin jättiläisten kohtaamisesta.
Mitkä ovat tällä hetkellä pääasiallisia arvoja, joita meidän tulee kohdata?
Mikä sanoma pitäisi tuoda tilalle?
Kaikkialla Euroopassa taistelemme sitä ajatusta vastaan, -
että uskonto ja usko ovat mielipidekysymyksiä.
Sitä ei pidetä tosiasioihin perustuvana. Ei ole väliä, onko se totta vai ei.
Se on henkilökohtainen näkemys ja mielipide.
Siten sitä ei voi puolustaa julkisesti. Se on hienovarainen tapa -
työntää kristilliset totuudet ja arvot yhteiskunnan marginaaliin.
Yksi tärkeä asia mielestäni on, -
että jokainen kristitty ja uskova tutkisi uskoaan.
Sokrates sanoi, että elämä, jota ei ole tutkittu, ei ole elämisen arvoista.
Mielestäni usko, jota ei ole tutkittu, ei ole omistamisen arvoista.
Miksi uskomme, niin kuin uskomme? Onko se pelkkä mielipide, näkemys?
Tekeekö se olomme hyväksi?
Ei. Kyse on siitä, onko se totta. Jos Jeesus on totuus, Hän on totta kaikille.
Monet kristityt vetäytyvät nurkkaan -
eivätkä ole valmiita puolustamaan julkisesti ja tunnustamaan uskoaan, -
koska he pelkäävät kritiikkiä eivätkä osaa vastata kyselijöille.
On tärkeää varustaa uskovia puolustamaan uskoaan, -
missä ikinä he ovatkin yhteiskunnassa.
Kiehtovaa. Viihdyt hyvin erilaisten kulttuurien keskuudessa.
Lisäksi olet taitelija. Miten se näkyy tavassa, jolla johdat seurakuntaa?
Sitä pitäisi kysyä muilta. Minä vain teen sitä.
Ajattelen, että...
Kun olin tanssija, -
muistan yhden esiintymisen eräässä teatterissa.
Tanssin pääosaa.
Katsoin pukuhuoneen ikkunasta. Näin siellä ihmisiä jonottamassa.
He olivat tulossa teatteriin. Ajattelin: "He tulevat katsomaan tanssiani.
Olisipa kiva tuntea nämä ihmiset.
Sen lisäksi, että he näkevät tanssini, haluan luoda heihin yhteyden."
Se on monin tavoin sitä, mitä minulla nyt on.
On mahdollisuus luoda yhteys ja tutustua ihmisiin.
Ottaa heiltä vastaan asioita.
Saan siitä iloa.
Tavallaan ajattelen, että se yhdistää luovaa esittävää taidetta -
ja kristillistä palvelutyötä, julistamista ja opettamista.
Seurakuntani sanoo minusta: "Mies voi lähteä teatterista, -
mutta teatteri ei lähde miehestä."
En tiedä yhtään, mistä he puhuvat.
He ovat varmasti oikeassa.
Olet johtanut seurakuntaasi yli 25 vuotta.
Mitä näet tulevaisuudessasi? Mihin palvelutyösi on menossa?
Tahdon luoda yhteyden millenium-sukupolveen.
Niihin, jotka ovat seurakunnan ulkopuolella tai reuna-alueilla.
Suoraan sanottuna kaikki, mitä teemme...
Siksi tv-työmme on niin tärkeää, sillä se tavoittaa ihmisiä, -
jotka eivät käy tilaisuuksissa.
Kaikki tai iso osa siitä, mitä teemme, ei kosketa heitä.
Etsin tapoja, miten voin tavoittaa henkilökohtaisten yhteyksien, -
sosiaalisen median, verkostojen ja ryhmien kautta ihmisiä, -
jotka eivät tällä hetkellä ole valmiita tulemaan seurakunnan pariin -
mutta jotka haluavat keskustella elämästä, tarkoituksesta -
ja heitä askarruttavista asioista.
Kehitän Avant Église -mallia. Se tulee työstäni Ranskassa. "Esiseurakunta".
Se kiehtoo minua. Tällä sukupolvella on paljon opetettavaa meille.
Se on suuntani.
Olet tavannut heitä.
Voitko kuvailla niitä tapaamisia?
Kerron esimerkin. Kun tapaamme ja keskustelemme, -
kaikki näkemykset ovat hyväksyttäviä.
Voi sanoa mitä tahansa, mutta se pitää perustella.
Sama pätee minuunkin.
Koska tämä on kristillinen ryhmä tai kristillisyyttä edeltävä ryhmä, -
varaan itselleni oikeuden esittää kristillisen näkökulman.
Halusin varmistaa, että voin tehdä sen.
Minun ei ole ikinä tarvinnut käyttää sitä oikeutta. Se kaikki tulee esiin.
Minua aidosti kiehtoo tosi paljon kuulla, -
mitä mieltä he ovat ja mikä on heidän taustansa.
Olemme pyytäneet heitä kritisoimaan kristittyjä ja seurakuntaa, mikä mättää.
Olen oppinut tosi paljon. Kun vaihdamme ajatuksia näin, -
rakennamme siltoja ja he avautuvat vähitellen Jeesuksen sanomalle.
Sinulla on projekti myös Brasiliassa.
Meillä on vielä hieman aikaa. Kertoisitko siitä?
Noin 20 vuotta sitten tein Brasiliassa paljon palvelutyötä -
Jeesus-marssilla ja televisiossa.
Tulin Brasiliassa melko tunnetuksi.
Nyt, 20 vuotta myöhemmin puhun näiden ihmisten lapsille.
He ovat parikymppisiä.
He eivät ajattele samalla tavalla kuin vanhempansa.
He ovat lähellä kääntää selkänsä kokonaan seurakunnalle.
Käyn eri paikoissa Brasiliassa. Taltioin videolle haastatteluja, -
mitä nuoret ajattelevat seurakunnasta ja evankeliumista.
Käytän sitten heidän omia ajatuksiaan vetääkseni heitä takaisin Kristukselle.
Uskon, että jos voimme muovata uskovien yhteyden -
ja seurakunnan toimintamuodot avoimemmaksi, -
vuorovaikutteisemmaksi ja vähemmän perinteiseksi, -
silti pitäen kiinni evankeliumista, pystymme voittamaan sukupolven.
Siinä hieman sosiaalisen median palvelutyöstäni Brasiliassa.
Mainitsit, että TV-työ on tärkeää.
Seurakuntasi tekee yhteistyötä television ja median kanssa.
Miten mielestäsi seurakunnat voisivat Suomessa, Virossa -
tai Ruotsissa tehdä enemmän yhteistyötä kristillisen median kanssa?
Yksi tärkeimpiä asioita on tajuta, -
että kaikki kommunikaatio on kahdensuuntaista.
Kun kristillinen televisio alkoi kehittyä Britanniassa, -
palvelutyöntekijät näkivät, että nyt he voivat kertoa ihmisille sanomansa.
Se on hyvä. Ihmisille pitää kertoa. Mutta kuka kuuntelee?
Ja miten ihmiset saa kuuntelemaan? Vuorovaikutteisuus on tärkeää.
Tulee luoda mahdollisuus esittää kysymyksiä -
ja sitten vastata ihmisten kysymyksiin.
Ei tule ainoastaan saarnata massoille -
vaan myös etsiä sillanrakentamisen ja vuorovaikuttamisen keinoja.
Keskusteluohjelmat ovat todella hyviä televisiossa.
Ei vain saarnat, vaan keskustelut ja vuorovaikutus.
Televisio luo mahdollisuuden mennä kaikkinäkevän silmän kanssa -
ja taltioida kuvia ja ihmisten tarinoita kaikkialta maailmasta.
Siinä mielestäni tv-työ ja seurakunta toimivat erittäin hyvin yhdessä.
Colin, kiitos tästä mielenkiintoisesta haastattelusta.
Nyt voit kertoa katsojille, -
mitä koet Jumalan haluavan sanoa heille.
Yksi asia, jonka haluan sanoa, -
on se, että Jumala on tehnyt meidät kaikki.
Meidät kaikki on luotu Jumalan kuvaksi.
Kun matkustan ja näen eri kulttuureja, ihmisiä ja kokemusmaailmoja, -
olen huomannut jotain. On olemassa pinnan yläpuolinen elämä -
ja sitten on sisäinen elämä.
Jos voimme oppia laittamaan sivuun joitain niistä ulkoisista asioista -
ja kommunikoimaan ihmisten kanssa sydämestämme, syvällisesti, -
löydämme jotain, mikä on yhteistä.
Varttuneille, nuorille, tummaihoisille, valkoihoisille, -
Lähi-idästä tuleville, Etelä-Aasiasta tuleville.
Paljon eroavaisuuksia, mutta syvällä sisimmässä meillä on sama sydän.
Meidät on tehty samaksi Jumalan kuvaksi, ja kaipaamme samoja asioita.
Ne ovat ihmiselämän syviä asioita.
Ne ovat juuri niitä asioita, joille Jumala puhuu.
Avaudutaan toisillemme. Puhutaan syvällisesti.
Unohdetaan pinnalliset asiat. Keskitytään syvällisiin.
Sieltä löytyy Jumalan läsnäolo, ja Jumala voi kauttasi tavoittaa muita.
Ja kuka tietää, eräänä päivänä sinäkin voit -
kommunikoida Jeesusta. Siitä kaikessa on kyse.
Kaunista. Kiitos. Paljon siunausta -
ja paljon uusia luovia ideoita Jumalalta työhösi!
Kiitos. Jumalan siunausta!
Suomennos: Marianne Tenetz