INTERVJUU
Pastor Colin Dye
on juhtinud multikultuurses Londonis Kensington Templit
üle 25 aasta.
Jumal on talle aastate jooksul õpetanud,
kuidas suhelda erinevate inimestega erinevatest kultuuridest.
Tere tulemast me saatesse, ps. Colin Dye!
On tõeline rõõm, et olete siin koos minu ja meiega!
Me vaatajad teavad teid kui Kensington Templi juhtivpastorit.
Tuhanded on kuulanud te jutlusi - seda muide ka TV7 vahendusel.
Kuid ma tahaks, et läheksime tagasi alguse juurde.
Te sündisite Keenias,
kuid veetsite osa oma noorpõlvest ka Austraalias.
Kuidas te lapsepõlv kogu te elu kujundanud on?
Nagu juba ütlesite - ma sündisin Keenias.
Kuid üsna peagi peale seda kolisime me Tansaaniasse
tänu kohaliku iseseisvusliikumise tegevusele.
Ja lõpuks kolisime me Austraaliasse, kus ma ka üles kasvasin.
See kõik oli siis enne seda, kui ma Inglismaale sattusin.
Usun, et need algaastad on tõesti vorminud mind,
kuna puutusin kokku paljude erinevate kultuuridega,
mõistes, et me pole kõik ühesugused.
Üks asi, mis mulle teiste juures tõeliselt huvi pakub,
on nende erinevused - asjad, mis muudavad nad unikaalseks
Olles õppinud seda hindama,
kandus see hiljem edasi ka mu teenistusse,
kus ma olen ühe imelise multikultuurse koguduse juht Londonis
See on nii ilus mõte,
et tunnete huvi igas inimeses peituva unikaalsuse vastu.
Teist sai küll alles hiljem kristlane,
aga oli teil ka varajases lapsepõlves mõnda kogemust Jumalaga?
Mu ema oli ja on endiselt anglikaan
ja ma uskusin, et pooled heateod sealpool maakera
olid mu ema tehtud.
Ta võttis ka meid kirikusse kaasa ja püüdis meid kaasata usuellu.
Üks asi, mis minuga juhtus, oli see, et ma liitusin kirikukooriga.
Ma pole mingi laulja, mistõttu koorijuht avastas peagi,
et mina olin see, kes pani ka teised noodist mööda laulma.
Nii et, nad püüdsin leida mõne teise viisi,
kuidas mind koguduse ellu kaasata.
Olin tol ajal 10-aastane ja alustasin just tantsutreeningutega,
nii et, mul lubati siis teiste laulmise ajal hoopis tantsida.
Nii et - igal asjal on oma põhjus.
See pidi anglikaani koguduse jaoks küll midagi uut olema,
kui neil oli seal korraga üks tantsija.
Nii alustasite te ka tantsija karjääri Londoni Kuninglikus Balletikoolis,
kui Inglismaale kolisite.
Kuid siis juhtus midagi,
mis sundis teid kõike sinna paika jätma
ja alustama oma teenistusega.
Mis juhtus?
Ma olin 18-aastane, kui kohtusin Kristusega.
Ka kogu mu kristlik taust ja kirikus käimised mõjutasid seda,
et ma leidsin isikliku suhte Kristusega.
Seetõttu kogesin ka koheselt väga tugevat kutset
minna ja teenida Teda.
Samas olin kõigest 18-aastane
ja mu õpingud Londoni Kuninglikus Balletikoolis
olid veel pooleli.
Nii et, vanemad ja targemad kristlased soovitasid mul jääda sinna,
kus tol hetkel olin,
et võiksin kristlasena veel kasvada ja küpseda.
Tol ajal uskusid muide paljud kristlased,
et tantsimine on patt ja sellest tuleb loobuda.
Kuid mulle nõu andnud kristlased olid targad.
Nad soovitasid jääda kooli edasi ja õppida tunnistama seal Jeesusest,
samal ajal ise küpsedes ja arenedes enne mõne suure sammu tegemist.
Kuid tunnetus Jumala kutsest oli mul algusest peale olemas.
Samas olen nii rõõmus,
et töötasin professionaalse tantsijana 3 aastat.
See oli tore!
Mis aga üldse veenis teid saama kristlaseks?
Ütlesite, et teis toimus suur südame muutus.
Räägiksite sellest ehk pisut lähemalt?
Ma olin 16-aastane, kui Londonisse läksin.
Läbisin siis nii oma koolitust kui tantsutunde.
Kuid ometi oli midagi puudu.
Seda on isegi raske seletada.
Usun, et mu tantsimine peegeldas ühtpidi mu otsinguid
elu eesmärgi ja tähenduse järele.
Küsimus polnud vaid liigutuste tegemises,
vaid mind huvitas alati erinevate asjade tuum ja mõte.
Eesmärgi leidmine oli minu jaoks suur teema.
Nii et, kui ma siis esimest korda selget evangeeliumi kuulsin,
mis ütles, et Jumalal on selge eesmärk ja plaan igaühe jaoks,
siis see oli mu jaoks üks imelisemaid uudiseid üldse.
Tahtsin minna ja kuulutada kogu maailmale,
et elul on üks eesmärk ja mõte;
et Jumal on olemas ja Ta on kättesaadav kõigile,
nii et on võimalik omada suhet Temaga.
Te alustasite seejärel oma teenistusega
ja hakkasite usus kasvama.
Mis on olnud suurim ilmutus,
mille olete Jumalalt saanud olles suhtes Temaga?
Mu jaoks isiklikult on see tähendanud sügavama arusaamise kasvu,
et Jumal armastab mind sellisena nagu ma olen
ja selle eest, kes ma olen.
Seda sõltumata ükskõik, millest.
Kristlik elu taandub sageli mõttele,
mida kõike me tegema peame, et muutuda.
Jumal tahab, et me muutuksime,
jättes kõrvale kõik selle, mis ei austa Teda.
Kui me aga muutume vaid seetõttu,
et arvame, et Jumal armastab meid siis rohkem,
siis oleme kaotanud evangeeliumi mõtte.
Niipea aga, kui mõistame,
et Jumal armastab meid sellistena nagu me oleme,
siis see armastus on see,
mis paneb meid muutuma üha enam Tema sarnaseks.
Tema armastus ja suhe Temaga tingib selle.
Kui me seda mõistame, oleme mõistnud evangeeliumi tuuma.
Jumal armastab meid sellistena nagu me oleme,
kuid Ta saatis Jeesuse,
et meist võiks saada keegi,
kelleks me ise oleme alati tahtnud saada,
aga ka keegi, kellena Jumal tahab meid näha.
Olete ka öelnud,
et Püha Vaimuga ristimine oli tähtis hetk te kristlikus elus.
Kuidas see teid mõjutas?
Püha Vaimuga ristimine tähendas minu jaoks
isiklikku kogemust Jumala armastusest mu südames.
Ma ei saa öelda,
et ma poleks kuni selle ajani üldse midagi tundnud,
või et armastus taandub ainult tunnetele.
Ehk oleks parem kasutada sõna "kindlustunne" -
kindel teadmine, et Jumal armastab mind
ja on mind vastu võtnud.
Teadmine, et see polnud seotud mu heade tegude
või sellega, kas olin hea inimene või mitte.
Küsimus oli vaid Tema armastuses,
mis muutis mu vastuvõetavaks Ta jaoks.
See aga tõi kaasa sügava rahulolu tunde.
Ja kui rääkida vaimulikust väest,
siis see lähtubki sellest seesmisest kindlustundest.
Teadmisest, et Jumal on päris
ja on meid vastu võtnud tänu sellele, kes me oleme.
Tänu sellele on meil ka häid uudiseid, mida inimestega jagada.
Inimesed ei pea vastama mingitele standarditele,
et kellelegi muljet avaldada,
sest Jeesus on maksnud hinna meie kõigi eest.
Nii et, olete kogenud Jumala ülevoolavat armastust.
Samas aga olete kogenud ka suurt tragöödiat oma elus,
kaotades oma teismelise tütre.
Kuidas see kogemus te usku mõjutas
ja kuidas te kõige selle valguses Jumalat ja Piibli tõotusi nägite?
See oli väga raske aeg, sest me tütar Laura suri 16-aastaselt.
Ta sündis väga raske ajukahjustusega,
mistõttu ta ei rääkinud ega kõndinud kunagi.
Nii et ühtpidi polnud võimalik isegi kirjeldada,
kui sügav see ajukahjustus tegelikult oli.
Näha kogu seda valu ja pinget, mida see me perele kaasa tõi...
Mu naine hoolitses Laura eest 24/7,
toetades samal ajal mind minu rahvusvahelises teenistuses.
Nägin oma teenistusaja jooksul suurel hulgal tervenemisimesid,
samas kui me oma pere koges seda suurt valu.
Usun, et kogu see lugu viis mind ühele uuele tasandile Jumalas,
kus sa ei nõua Jumalalt midagi
ega oota, et Ta muudaks me elud mugavaks.
Küsimus on hoopis Tema ligiolu kogemises,
mis rasketel ja valulikel aegadel on oluliselt rohkem kogetav
kui siis, kui kõik läheb hästi.
Seda on isegi raske kirjeldada,
kuid see viis, kuidas Püha Vaim oli meile kui perele väga ligi
keset kõike seda valu...
Ma ei väidagi, et see kõik oleks kerge olnud,
või et ma sooviks kellelegi teisele sama olukorda,
kuid samas see teadmine, et Jumal oli meiega.
Pealegi, sa ei pea mitte alati saama Jumalalt jah-vastust
teadmaks, et Ta sind armastab.
Mitte kõik su palved ei pea saama sinu tahtmist mööda vastatud.
Kuid sa võid usaldada ja kogeda Teda
ning omada suuremat kaastunnet teiste inimeste suhtes,
kui oma katsumustest ja proovilepanekutest läbi lähed.
Teie sõnades peitub tohutu tarkus
ja võin vaid ette kujutada,
kui palju kasu te kogudus on sellest tarkusest saanud,
mida selle kogemuse kaudu omandasite.
Teie teenistus on ülemaailmne, kuid selle keskpunkt asub Londonis.
Mõeldes Londonile, siis tegu on maailma suurlinnaga,
kus toimuv mõjutab ka meid kõiki.
Ühtlasi on London kogenud mitmeid terrorirünnakuid
viimase aasta-paari jooksul.
Nii et ka palju kannatusi.
Mida on Jumal teile nende sündumuste kohta rääkinud?
Üks asi, mida me mõistma peame, on see,
et on inimesi, kes soovivad meile halba.
Neile ei meeldi läänelik eluviis
ja nad proovivad meile oma eluviisi peale suruda.
Ainus vastus sellele kõigele on armastus ja rahu,
mis saavad tõeliselt tulla vaid Jumalalt.
Nii oleme ka avastanud,
et mida enam erinevaid religioosseid ekstremiste tuleb,
seda enam seisab rahvas silmitsi taoliste lahknemiste ja lahkmeelega.
Samas paneb see meid endid
katsuma veelgi enam läbi oma väärtushinnanguid,
nii et meile kui kristlikule kogudusele on see tohutu võimalus.
Näiteks meil, Kensingtoni Templis,
on inimesi üle sajast erinevast rahvusest.
Meil on inimesi nii Lähis-Idast, Aafrikast kui Aasiast.
Seetõttu on ka üks viis, kuidas me saame elada ja olla koos -
Kristuses,
kes on see, kes meid tõeliselt ühendab
ja paneb meid hindama üksteist.
Seda mitte vaid vaatamata me erinevustele,
aga ka tänu me erinevustele.
Nii et see on see sõnum, mida usume saavat demonstreerida.
Ehk siis, me ei püüa tõestada,
et meie oleme õiged ja teised ekslikud.
Kuidas Londonil ja Inglismaal vaimulikus mõttes läheb?
Mis suunas on need kaks vaimses mõttes liikumas?
Seda on raske kirjeldada,
sest ühtpidi näen, kuidas me ühiskond
läheb üha kaugemale ja kaugemale Kristusest.
Meie juhid ja valitsusjuhid
keskenduvad rohkem ilmalikele suundadele
ja kristlust kritiseeritakse kõvasti.
Seetõttu muutub see meile, kui Piiblit uskuvatele usklikele
üha raskemaks seista oma usu eest.
Samas on meil endiselt palju põhiseaduslikke õigusi ja privileege,
mis võimaldavad meil suu lahti teha ja evangeeliumi kuulutada.
Nii et, selles mõttes püsime veel tugeval pinnasel.
Teine huvitav asi on aga see,
et inimesed on üha enam avatud evangeeliumile.
Meil on aktiivne tänavatöö,
kus käime tänavail tunnistamas ja evangeeliumi jagamas.
Seetõttu ka 50% kõigist me tõsistest tänavavestlustest,
mitte neist, kust inimesest sinust lihtsalt mööda kõnnivad,
aga 50% neist tõsisest jutuajamistest viivad selleni,
et inimesed annavad otse seal tänaval oma elu Jeesusele.
Nii et, inimestel on ka nälga ja avatust
ning me jagame nendega ajakohasel moel seda,
mida nad vajavad.
Just nii ja teil on palju teadmisi selle kohta,
kuidas suhelda ajakohasel ja mõistetaval moel.
Kas annaksite palun ka meile nõu,
kuidas jagada inimestega, kes ei usu Kristusesse,
evangeeliumi ajakohasel moel.
Olgu siis tegu ateistide, ilmaliku sfääri inimeste,
moslemite võ lihtsalt religioosete inimestega.
Üks asi, mida on oluline mõista, on see,
et sa ei saa evangeliseerida neid, kellega sa vaenujalal oled.
Seetõttu kulub ka enamus me aega eelarvamuste maha lõhkumisele.
Oletame, et istun kusagil Londoni või Euroopa kohvikus
ja alustan seal kellegagi vestlust.
Kui mu käest küsitakse, millega ma tegelen,
siis ma ei vasta kohe esimese asjana, et olen pastor ja kirikujuht,
sest nad kannaks mind selle peale automaatselt maha.
Nii et, ma räägin teatud muudest asjadest,
mis mulle huvi pakuvad.
Näiteks sellest, et olen professionaalne sukelduja
ja raamatute autor.
Ka sellest, et teen palju erinevaid asju muusika loomiseks.
Nii et, ma räägin sellistest asjadest, mis murravad maha barjääre.
Seejärel aga kuulan neid,
tundes siirast ja ehedat huvi selle vastu, kes nemad on
ja millised on nende mõtted ja ideed.
Ma alati õpin nende öeldust midagi.
Ja varem või hiljem leian ma ka mingi ühisnimetaja
ning kui see on leitud,
on palju lihtsam hakata rääkima sügavamatest asjadest.
Kuid enamus ajast kulub aeg tõesti väärarvamuste kummutamisele,
et kristlased on kitsarinnalised mitte sõbralikud, eneseteadlikud
ja hukkamõistvad.
Kuid niipea, kui nad näevad, et sa ka päriselt hoolid neist
ja tunned siirast huvi nende vastu,
siis nad ka avanevad sulle
ja mõne aja pärast muutub kõik väga põnevaks.
Kuigi meil siin Põhja-Euroopas on sarnane olukord,
on Inglismaa multikultuursuse osas meist palju, palju ees.
Teil on ka palju rohkem moslemeid, kes on tulnud erinevatest maadest.
Millist nõu annaksite selles osas,
kuidas jõuda evangeeliumiga moslemini?
Üks olulisemaid asju on võtta inimesi vastu.
Kutsuda neid oma koju ja õppida neid tundma.
Siinkohal saab tuua mitmeid paralleele.
60'ndatel aastatel tuli Inglismaale palju inimesi Lääne-Indiast,
et leida sealt tööd.
Kogudused, kes sulgesid neile oma uksed,
põhjustasid palju lahknemisi.
Ja briti perekonnad,
kes rääkisid halvustavalt erineva nahavärviga inimestest,
põhjustasid lahknemisi,
mille tagajärgedega veel tänasenigi tegeleme.
Seega oluline on võtta inimesi vastu sellistena nagu nad on.
Võtta neid vastu nagu nad on,
sest kui oleme valmis neid hindama, vastu võtma ja tundma õppima,
siis see võib murda nii mitmeidki barjääre,
olles samas ka võimalikuks sillaks,
mille kaudu jagada oma maailmavaadet
ja seda, millesse sa usud
ning mis muudab sinu jaoks elu tähendusrikkaks.
Teil on Kensington Templis visioon
seista silmitsi teie maal valitsevate kultuuriliste hiiglastega.
Mis on teie meelest hetkel need põhiväärtused,
millega peaksime silmitsi seisma
ja millist sõnumit selle asemel jagama?
Üks asi, millega me minu meelest üle Euroopa võitleme,
on arusaam, et religioon
ja religioossed uskumused, mis on tegelikult arvamused,
on midagi, mis ei oma väga kaalu,
sest tegelikult pole nagu vahet, kas need vastavad tõele või mitte.
Sest kui tegu on su isikliku uskumuse ja või arvamusega,
ei saa seda ka väga avalikult kaitsta.
See aga on üks nähtamatu viis,
kuidas summutada kristlikke väärtusi me ühiskonnas.
Nii et, üks asi, mida ma oluliseks pean, on see,
et iga kristlane katsuks läbi oma usu.
Sokrates, tuntud filosoof, üles:
"Läbi katsumata või läbi uurimata elu
pole väärt elamist."
Nii usun ma, et läbi katsumata ja uurimata usk
pole väärt omamist.
Miks me usume seda, mida me usume?
Kas tegu on vaid me isikliku arvamuse- või vaatega?
Kas see tekitab meis hea tunde või muudab meid õnnelikumaks?
Ei, ei.
Küsimus on selles, kas see vastab tõele?
Kui Jeesus on tõde, siis Ta on tõde kõigi jaoks.
Kuid paljud kristlased lasevad end nurka suruda
ega ole valmis avalikult oma usu eest seisma,
kuna nad kardavad kriitikat
ega oska samal ajal vastata inimeste küsimustele.
Seega on oluline varustada usklikke tõusma ja seisma oma usu eest,
kus iganes ühiskonnas nad ka poleks.
See on väga põnev!
Te tunnete end väga mugavalt erinevate kultuuride keskel,
kuid samas olete te ka kunstnik.
Kuidas see väljendub teie koguduse juhtimises?
No seda peaks eelkõige teistelt küsima,
sest ma lihtsalt teen seda.
Kui ma olin tantsija ja esinesin kord ühes teatris,
siis mul oli seal üks juhtiv direktori roll täita.
Vaatasin oma riietusruumi aknast välja
ja nägin inimeste järjekorda, kes olid tulemas teatrisse.
Mõtlesin endamisi: "Nad tulevad ju minu tantsimist vaatama!",
mistõttu mul tekkis soov neid inimesi tundma õppida.
Ma ei tahtnud, et nad näevad vaid mu tantsu,
aga et mul tekkiks nendega ka mingi kontakt.
Ja see on paljuski see, mida ma täna oman -
võimalust luua kontakte ja avastada, kellega on tegu
ning samas ammutada ka neist.
Selles peitub kristliku teenimistöö rõõm mu jaoks
ja ma usun, et see on ehk see ühendus
mu loovate kunstide
ja mu jutlustamise, õpetamise ning kristliku teenistuse vahel.
Mu kogudus ütleb mu kohta:
"Te võite ju viia selle mehe teatrist välja,
kuid te ei saa viia teatrit välja sellest mehest."
Kuid mul pole muidugi aimugi, mida nad selle all mõtlevad!
Ma olen kindel, et neil on õigus.
Te olete juhtinud oma kogudust 25 aastat või isegi rohkem veel.
Millisena te näete oma tulevikku ja teenistust?
Kuhu suunas see on liikumas?
Ma tahaks luua sidemeid millenniumi põlvkonnaga -
nendega, kes on väljaspool kirikut.
Kui aus olla, siis kõik see, mida me teeme -
sh me telemeedia teenistus, mis on nii oluline,
kuna see aitab meil jõuda inimesteni, kes tavaliselt kirikusse ei jõua.
Kuid enamus asju, mida me teeme, ei puuduta millenniumi põlvkonda.
Seetõttu püüan leida viise,
kuidas jõuda inimesteni läbi isiklike kontaktide
ja läbi sotsiaalmeedia,
arendades võrgustikke ja erinevaid inimeste gruppe,
kes pole ehk praegu veel valmis liituma kogudusega,
kuid kes tahavad rääkida elust, elu eesmärgist
ja asjadest, mis neile huvi pakuvad.
Nii et, olen töötanud välja teatud mudeleid nö eelkoguduse jaoks
ja see köidab mind täiega.
Kaasaja põlvkonnal on meile väga palju õpetada
ja see on see suund, kuhu poole olen liikumas.
Te olete käinud ja kohtunud nende inimestega.
Kas võiksite palun kirjeldada osasid neid kokkusaamisi?
Ma ütlen neile meie kokkusaamistel:
"Iga teie arvamus või vaatenurk on aktsepteeritav.
Te võite öelda, mida iganes soovite,
kuid te peate suutma seda ka argumenteerida ja tõestada."
Ja mida iganes ma ise ütlen,
ma pean samuti suutma seda tõestada.
Kuna aga tegu on kristliku grupiga,
või nö eelkristliku grupiga,
siis ma võtan endale õiguse tuua esile ka kristlikke vaatenurki.
Kuid ma pean siis olema kindel, et olen selleks võimeline.
Samas pole ma mitte kunagi pidanud seda õigust kasutama,
sest kristlikud teemad tõusevad iseenesest esile.
Mulle isiklikult pakub tohutult huvi kuulda nende mõtteid ja arvamusi
ning seda, kust nad omadega tulevad.
Ühtlasi lasen neil täiega kritiseerida kristlasi ja kogudust,
et saada teada, mida me valesti teeme
ja ma olen õppinud sellest väga palju.
Jagades ühiselt selliseid aegu, saavad sillad tasapisi rajatud
ja inimesed avanevad kuulma ka sõnumit Jeesusest.
Teil on ka Brasiilias üks projekt käigus.
Jagage palun sellestki veidi.
Ma olin umbes 20 aastat tagasi Brasiilias teenimas,
kus lisaks paljule muule tegime ka rohket teletööd.
Ma sain Brasiilias üsna tuntuks.
Kuid nüüd, 20 aastat hiljem,
on tolleaegsete täiskasvanute lapsed jõudnud 20'ndatesse eluaastatesse
ja nemad ei mõtle nii nagu nende vanemad.
Nad on muide üsna lähedal sellele, et pöörata üldse selg kogudusele.
Nii et, ma käin eripaigus Brasiilias ringi
ja filmin intervjuusid noortega,
küsides, mida nad arvavad kirikust ja evangeeliumist?
Ja siis, kasutades osasid nende endi mõtteid,
püüan tõmmata neid tagasi Kristuse juurde.
Sest ma usun,
et kui me suudaks muuta koguduse rohkem avatumaks ja aktiivsemaks
ning vähem traditsioonilisemaks -
hoides küll kinni evangeeliumist, aga mitte nii palju traditsioonidest,
suudaksime me ka võita selle põlvkonna Jumalale.
Nii et, see on minu sotsiaalmeedia teenistus Brasiilias.
Mainiste ka teletöö olulisusest,
mida te oma kogudus samuti teeb, tehes koostööd telemeediaga.
Kuidas saaks teie meelest kogudused Soomes, Eestis ja Rootsis
teha rohkem koostööd kristliku telemeediaga?
Usun, et üks olulisemaid asju on arusaamine,
et kogu suhtlemine on kahepoolne.
Kui kristlik telemeedia alles hakkas Inglismaal kuju võtma,
siis kogudused leidsid, et nüüd on ometi võimalus
jõuda välja ja rääkida, rääkida, rääkida inimestele
See kõik on väga hea ja me peamegi rääkima inimestele,
kuid kes meid kuulab
ja kuidas üldse saada inimesi kuulama?
Seetõttu usun, et oluline on selline avatud suhtlemine,
kus sa ka küsid inimestelt küsimusi
ja samas vastad neile küsimustele, mida nad küsivad.
Selle asemel, et teha lihtsalt saateid ja kuulutada massidele,
tuleks leida viise sildade ehitamiseks
ja suhelda ka mõnel muul moel.
Nii näiteks on arutelusaated väga, väga head tele jaoks.
Mitte vaid jutlused ja lihtsalt saated, aga arutelud ja aktiivne suhtlemine.
Telemaailm annab muidugi ka võimaluse
minna ja tabada erinevaid inimesi ja nende lugusid üle maailma.
Ja see on see koht,
kuidas koguduse ja telemeedia koostöö hästi toimib.
Suur tänu teile Colin selle põneva intervjuu eest.
Kuid nüüd on teil võimalus jagada meie vaatajatega midagi,
mida usute, et Jumal tahab nendega jagada.
Üks asi, mida tahan jagada,
on see, et Jumal on loonud meid kõiki ja me oleme loodud Tema näo järele.
Reisides erinevates maades ja kultuuride keskel
kohtan ma erinevate kogemustega erinevaid inimesi,
kellelt olen õppinud midagi.
Seda, et nende eludel on nähtav ja varjatud külg.
Kui me õpime heitma kõrvale osasid neid väliseid asju,
suheldes inimestega kogu südamest ja sügaval tasandil,
siis me avastame, et meil on nii mõndagi ühist.
Nii vanadel kui noortel,
mustanahalistel ja valgenahalistel,
Lähis-Ida ja Lõuna-Aasia inimestel.
Palju erinevusi, aga sügaval sisimas on meil kõigil ühesugune süda
ja me kõik oleme loodud ühe ja sama Jumala näo järele.
Me igatseme ühtede ja samade asjade järele.
Need on inimelu sügavamad asjad
ja just need, millest Jumal meile räägib.
Nii et, avagem end üksteisele ja rääkigem asjadest sügavuti.
Unustagem kõik pinnapealne
ja pöörakem tähelepanu sügavatele asjadele,
sest nii avastame ka Jumala ligiolu.
Ja nii saab ka Jumal kasutada teid.
Ning mine tea, ehk olete üks päev teie need,
kes vahendate edasi sõnumit Jeesusest.
Sest see on see, millele kõik lõpuks taandub.
Ilus!
Suur tänu!
Tahan soovida teile palju õnnistusi
ja rohkelt loovaid ideid Jumalalt oma teenistuse tarvis.
Aitäh ja õnnistusi teilegi!
Tõlge: Anne-Ly Raukas