INTERVJUU
Mis tunne on olla ajaloo käiku muutnud isiku järeltulija?
Kuidas see mõjutab su identiteeti ja seda, kes sinust inimesena saab?
Meie tänane külaline on Lutheri järglaste ühingu esimees
Christian Priesmeier.
Tere tulemast saatesse!
On tõeline rõõm, et olete me külaline. - See on mulle suur au.
Suur tänu!
Christian, te olete oma ema poolt Martin Lutheri otsene järeltulija.
Võib vast ette kujutada,
et üles kasvades kujundas see teadmine te identiteeti.
Kuidas see on kujundanud seda pilti, millisena te iseennast näete?
Kui ma noorem olin, polnud see minu jaoks midagi erilist.
Nii et see on olnud üks protsess.
Kui ma aga täiskasvanuks sain ja minust sai abikaasa ning isa,
kasvas ka kiriku ja mu tausta olulisus mu jaoks.
Muutusin sellest üha teadlikumaks ja teadlikumaks.
Jah, teadsin sellest ka lapsena juba, kuid see polnud mu jaoks nii oluline.
On see ka vahel olnud kui koormaks? - Tegelikult mitte.
See oli me loomulik elu osa
ja mitte kunagi koorem.
Keegi ei öelnud, et pead olema selline või tollene.
See oli osa mu elust.
Otsekui jutt käiks mu tädist, onust või vennast.
See on osa su elust,
mida ei saa röövida ega ka maha jätta.
Te olete Lutheri järglaste ühingu esimees.
See ühing sai rajatud 1926. aastal.
Olete öelnud, et soovite hoida Lutheri vaimsust elus.
Mida see endast kujutab?
Mida te soovite, et inimesed mõistaksid ja mäletaksid?
Lutheri vaimsus on alati seotud kõigi vaimulike asjadega.
Seetõttu on mu sooviks, et inimestel oleks oma usk.
Minu jaoks pole niivõrd tähtis, kas keegi on katoliiklane,
protestant, nelipühilane või kes iganes veel.
Minu jaoks on oluline,
et inimesel oleks midagi, millesse uskuda.
Minu meelest on usk midagi,
mis annab inimesele alati väga palju jõudu.
Usu kaudu võid leida ühenduse Jumalaga,
paluda Temalt midagi või kiita Teda, kui midagi on väga hästi läinud.
Teisalt aga võid ka küsida: "Jumal, miks Sa mulle nüüd nii tegid?"
Igal juhul on sul alati keegi, kelle poole pöörduda.
See on väga oluline mu enda jaoks ja usun, et tegelikult kõigi jaoks.
Teie ühing on andnud välja palju raamatuid Lutheri elu kohta.
On tema elus midagi tähendusrikast, mida inimesed sageli unustavad?
Usun, et kõik, millest Martin Luther kirjutas,
on alati seotud usuga.
Sellega, kuidas uskuda
ja kuidas tõlgendada Piiblit.
Kõik oli alati motiveeritud usust.
Peab tõdema, et osa ta kirjutistest on ka tõeliselt halvad.
Ta kirjutised on olnud motiveeritud erinevatest asjadest,
kuid kõigi nende taga peitub siiski alati üks vaimulik mõte.
Nende taga polnud kunagi midagi poliitilist või muid mõtteid.
Te olete Lutheri järglane oma emapoolse suguvõsa kaudu.
Kuid teie isapoolne vanaema jättis teile tugeva eeskuju sellest,
kuidas elada kristlasena.
Mida te temalt õppisite?
Palvetamist.
Mis iganes ka elus ei juhtunud - vanaema alati palvetas.
Ta tänas Jumalat palves ja palus asju palves.
Nii et, seda vanaema mäletangi eelkõige palvetamise kaudu.
Kui midagi juhtus, ütles ta: "Tule siia, Christian. Palvetame."
Palve käis alati kõigega kaasas.
Ta oli väga tugev usklik.
Kui veel laps olin, oli see vahel raske mu jaoks,
sest kõik teised lapsed olid õues mängimas,
aga mina pidin palvetama.
Noore inimese jaoks on see alati pisut kui probleem
või midagi ebatavalist.
Kuid nüüd, vanem olles, hindan seda väga, et ta nii tegi.
Kuid isegi, et keegi on Lutheri sugulane
ja tema eesnimeks on Christian (ing k. kristlane),
peab temagi leidma omaenda tee.
Kuidas kirjeldaksite oma isiklikku usku Jumalasse?
See pole üldse mitte kerge küsimus.
Olen pigem selline vaimne inimene.
Usk oli midagi, mille järele olin igatsenud juba pikka aega.
Vahel, kui oled jumalateenistusel ja laulad seal,
siis see pole igakord seetõttu, et see oleks mugav su jaoks,
vaid sa teed seda, kuna tead, et nii peab tegema,
või et see peaks sulle meeldima.
Samas kui vaimses mõttes pole sul Jumalaga mingit ühendust.
Kogudused on sageli nii eripalgelised
ja seal on erinevad nägemused sellest, kuidas peaks uskuma.
Nii et, ma olin alati otsimas kedagi
või otsimas oma vaimset teed.
Olete oma ametilt IT-insener,
tegutsedes oma koguduses ka abiõpetajana.
Lisaks sellele kuulute te ka kloostri vennaskonda.
Mis on selle vennaskonna eesmärk?
Esiteks on see orineteeritud vaimulikele asjadele.
See võtab eeskuju õdede ordust
ja me järgime koos olles püha Benedictuse reegleid.
Me palvetame neli korda päevas.
Nii et, see on oma olemuselt vaimne
ja kuidas seda nüüd öeldagi...
Sul on palves olles aega mõtiskleda ja mediteerida.
Lisaks sellele veel vaikusehetked,
kus oled vaid ihuüksinda toas.
Sa ei suhtle kellegi teise kui vaid Jumalaga.
Sa tõmbud mõneks ajaks üksindusse, et mõelda.
Seda kõike on raske kirjeldada.
Osade meelest pole see just kõige hullem,
kuid osad täiega naudivad seda, nii nagu ma isegi.
Igakord, kui olen kloostris ja pean sealt lahkuma,
lähen pisarad silmis.
Samas on see mind tugevdanud elama oma maist elu.
See on andnud mulle palju jõudu ja kinnitust rääkida Jumalast.
Luteri kirik on üsna suur nii Soomes kui Põhjamaades kokku.
Paljud me vaatajad teavad Luteri kirikut
või kuuluvad sinna.
Mis on teie meelest luteriusus kõige olulisem?
Vabadus lugeda Piiblit
ja kujundada selle põhjal omaenda arvamus.
Ja loomulikult see,
et sa võid saada osa Jumala armust ilma, et selleks midagi tegema peaks.
Sul on vabadus uskuda.
See on iga luterlase jaoks kõige olulisem asi -
omada Jumala armu.
Sa ei pea põlvili maas olles palvetama 24h ööpäevas.
Sa võid seda muidugi teha, kuid see ei muuda väga midagi,
kuna sul on juba Jumala arm.
See on erinev viis, kuidas muuta oma elu.
Kui sul on Jumala arm, võid sa teha häid asju,
samas kui sa ei pea tegema head selleks, et saada osa Jumala armust.
See on kõike väärtuslikum asi luterlikus mõtteviisis
ja luterlaste jaoks.
Mikael Agricola oli üks Lutheri õpilasi, kes tõlkis Piibli soome keelde.
Teda peetakse ka soome kirjakeele isaks.
Luther ja teised reformaatorid tegid sama ka oma kodumaadel.
Nii et lihtrahvas sai esimest korda elus
lugeda Jumala Sõna oma emakeeles.
Mis tundeid see teis tekitab,
kui mõtlete selles vallas oma esiisa peale?
Absoluutselt suurepärane!
Minu meelest on Lutheri piiblitõlge
vähemalt minu jaoks üks parimaid.
See annab kuidagi aimu sellest tööst, mida ta tegi.
Näiteks Psalm 23, mis räägib Issandast kui mu karjasest.
Olen lugenud seda mitmes erinevas ingliskeelses tõlkes.
King James Bible, NIV versioon ja mitmed muud.
Kuid see lause:
"Der Herr ist mein Hirte" ("Issand on mu karjane") -
see viis, kuidas ta kõiki lauseid koostas,
andes neile oma kindla tähenduse,
on minu meelest imeline!
Usun, et tunnete sama, kui loete Agricola tehtud piiblitõlget.
See on raske töö, mis on tehtud otseselt inimeste heaks.
Teiega juba varem vesteldes, ütlesite,
et Piibel kõnetab teid erinevates eluetappides.
Võiksite te sellest palun veelkord jagada?
Lugedes Piiblit esimest korda, oli see vaid raamat mu jaoks.
Sa loed seda ja seal on erinevaid lugusid.
Lugusid, mida oled ehk kuulnud juba lapsepõlveski.
Näiteks Joona lugu, mida räägitakse igas lasteaias.
See on üks naljakas lugu.
Sa küll näed midagi selle loo taga,
aga see ei anna sulle suurt palju midagi.
Mingil hetkel aga hakkad sa Piiblit rohkem lugema
ja mingil hetkel tekkib sul mingi arusaam loetavast.
Inimesel võib olla mõni probleem
ja ta loeb näiteks Õpetussõnade raamatut,
mis kirjeldab kogu elu.
Nii et, sa leiad iseennast sealt Piiblist.
Sa tunned, kuidas Piibel kõnetab sind.
See on midagi, mida ei saa isegi kirjeldada,
vaid mida peab ise kogema.
Nagu ka ennist mainiste,
kirjutas Luther ka mõningaid vastuolulisi kirjutisi.
Ta ütles juutide kohta ikka päris karme sõnu.
Mis tundeid see teis tekitab?
Neid kirjutisi ei saa kuidagi kaitsta.
Need tekstid on väga rasked
ja neid...
ei saa kuidagi välja vabandada.
Samas näen siiski, et need tekstid olid usust ajendatud.
Lutheri mõte oli see,
et ta oli leidnud Piibli õige tähenduse.
Ta ütles: "Olen nüüdsest leidnud Piibli selle sõna kõige õigemas mõttes
ja juudid peaks samuti järgima mind."
See oli see taustamõte kogu lool.
Ja tal oli raske leppida sellega, et juudid ei teinud seda
ja tahtsid jääda juutideks.
Nii et, see mõte oli motiveeritud usust.
Võimalik, et ta oli isegi vihane selle pärast,
kuigi tal poleks olnud õigust selleks.
Teisalt vastasid ta kirjatekstid
sellele stiilile, milles vanasti kirjutati.
Ja see oligi selline karm väljendusviis.
See polnud selline nagu tänapäeval - hästi viisakas
ja mitte kõike väljaütlev.
Tol ajal öeldi otse ja omadega ja see võis olla päris karm.
Nii et, alati tuleb arvestada ka tekstide ajaloolise taustaga.
Ta tegi kahetsusväärseid asju, soovides samas siiski head.
Te tegite esitluse oma ühingust, kus ütlesite:
"Me ei tohi lakata austamast neid inimesi,
kes on vahendanud meile Jumala armastust,
et me võiksime elada."
Mida see mõte te enda jaoks tähendab?
Ma valisin selle mõtte juba aastaid tagasi
oma esimese loengu tarvis.
Usun, et me õpime kõike oma esivanematelt -
oma vanematelt, vanavanematelt ja vanavanavanematelt.
Nad õpetavad meile väärtusi, millel võime seista.
Nad sillutavad teed meie olemasolule.
Nad annavad meile kaasa väärtushinnangud,
mille põhjal teada, kuidas käia ümber nii iseenda- kui teistega.
Nad annavad meile edasi ideid,
aidates meil kasvada lapsest täiskasvanuks.
Mida kaugemale ajaloos vaatad,
seda enam tõuseb sealt esile asju, mis on tulnud kaasa su perre.
Sõnad, mida räägime, pole lihtsalt sõnad,
vaid need juhivad teisi tegema midagi.
Vahel head, vahel halba.
Kõik, mida jagad oma lastele ja lastelastele,
juhib neid nende tulevikku.
Selle mõju jääb, tehes kas head või halba.
Seetõttu loodan, et sõnad, mida räägin oma lastelastele,
viivad millegi heani.
Teil on kindlasti väga hea mõju oma lastelastele.
Ütlesite, et võtate neid endaga kirikusse kaasa.
Ma tõesti teen seda ja me teeme seda rõõmuga.
Vanematel pole igakord aega selleks.
Ja isegi, et ka ma ise ja mu naine, me käime tööl,
siis püüame ikka võtta lapselapsi kaasa ja suunata neid
Suuname ja juhatame neid.
Maailm on üha enam muutumas ilmalikumaks
ja vähemalt Euroopas
on paljude huvi Jumala vastu hääbumas.
Mujal maailmas tulevad inimesed Kristuse juurde,
kuid Euroopa puhul tundub,
et Jumal pakub inimestele üha vähem huvi.
Kui Luther istuks täna siin meiega, siis mida ta arvaks sellest maailmast
ja mida ta tahaks ette võtta?
Tal oleks kohe kindlasti väga raske uskuda seda kõike.
Tol ajal ta teadis ehk vaid islamist ja kristlusest,
kuid mitte millestki muust.
Ta oleks väga mures selle pärast, et inimesed on kaotamas Jumalat.
See on see, mida ta otsis - ta otsis Jumalat.
Seetõttu oleks tal raske uskuda, et inimesed lahkuvad kirikust
ega usu enam Jumalasse.
See oleks tema jaoks hirmuäratav.
Kuid mida ta tahaks teha, kui oleks praegu veel meiega?
Usun, et palvetada Jumala poole,
mis omakorda juhiks ta ehk mõttele
koondada kõik kristlased kokku.
Teisalt ei teeks ta kindlasti mingeid kompromisse.
Kui aga mõelda sellele, et usk on kaotamas oma mõju,
püüaks ta kindlasti usklikud kokku koondada.
Nii et, ta oleks üks juhtivfiguur ilmalikustamise vastu võitlemisel.
Mine tea, võib-olla ta naelutaks isegi teatud asju kirikute ustele.
Tänapäeval kasutaks ta eeldavasti Facebook'i.
Või midagi muud. Näiteks Twitterit.
Kujutan ette küll, et ta kasutaks uusi meediakanaleid.
Selle 95 teesi naelutamine linnanõukogu uksele on hea lugu.
Ma küll ise ei usu, et see vastab tõele.
Luther oli professor ja töötas ülikoolis,
nii et võib-olla oli tal oma sekretär, kellele sai peale kirjutamist öelda:
"Vii need sinna ja naeluta ukse külge."
Ukse teema oli kui hüppelauaks tudengitele,
mille põhjalt arendada vestlust.
Kuid sellel poleks olnud mõju...
Piiskop poleks läinud Wittenbergi kirikusse
uksele naelutatud tekste lugema.
Nii et neid teese levitati hoopis kirjade teel.
Kuid lugu iseenesest on hea - sobib Hollywood'i filmi tegemiseks.
Just nii.
Mulle meeldib see mõte Lutherist liitumas Twitteriga,
või koondamas kõiki usklikke kokku palvetamaks Euroopa eest.
Suurepärane mõte!
Teil oli loengu käigus üks teine huvitav mõte ekraanil:
"Olen hoidnud oma käes paljusid asju ja kaotanud need kõik.
Kuid kõik, mille olen usaldanud Jumala kätte,
on mul endiselt alles."
Need on Lutheri sõnad.
Mida need teile tähendavad?
Elus juhtub vahel erinevaid asju.
Inimene teeb oma plaane.
Ta plaanib ostlema minemist või ülikooli minemist.
Palju erinevaid plaane.
Kuid vahel lendavad need plaanid vastu taevast.
Võib-olla sa ei läbinud mõnda eksamit ja su karjääril on kriips peal.
Isegi, et sul võisid olla parimad ideed.
Nii et, me planeerime oma elu väga hoolikalt ja samm haaval,
samas kui peaksime olema teadlikud sellest,
et elu ei saa ette planeerida.
Kui aga usaldad oma elu Jumala kätesse,
juhib Ta sind viisidel, mis on vaid parimad su jaoks.
Siin pole küsimus planeerimises, vaid Jumala armus.
Olete lubanud jagada me vaatajaile ka mõne julgustava sõna,
mistõttu nüüd on see hetk selleks.
Jumala armastus on nii suur,
et seda pole võimalik taskusse toppida.
Jumala arm on massiivselt suur.
Seetõttu peame hoidma kokku ja jagama Tema armu ning armastust.
See on kõige olulisem asi, mis mul öelda on.
Christian Priesmeier, suur tänu teile selle intervjuu eest!
Aitäh, et olite me külaline täna.
Rohkelt õnnistusi teie tööle,
kus olete kandmas edasi Lutheri pärandit
ja rääkimas tasuta Jumala armust.
Aitäh! Oli tõeliselt meeldiv olla siin ja veeta seda aega koos teiega.
Tänan!
Tõlge: Anne-Ly Raukas