Tervetuloa katsomaan Taivas TV7-kanavaa!
Tänään minulla on vieraana Fiona Sorbala.
Hän ymmärsi jo 5-vuotiaana -
seurakunnan ja hengellisen maailman merkityksen.
Jumala kutsui hänet jo silloin palvelemaan ihmisiä, -
ja erityisesti juutalaista kansaa.
Tervetuloa studioomme, Fiona!
- Kiitos, on hienoa olla täällä tänään.
- On todella hienoa, että olette täällä tänään, -
ja että saamme kuulla ihmeellisen tarinan -
teidän elämästänne ja lapsuudestanne.
Voisitteko kuitenkin aluksi kertoa meille hieman itsestänne -
ja työstänne. Teillähän on seurakunta Lontoossa?
- Kyllä. Kutsumme sitä messiaaniseksi yhteisöksi.
Kokoonnumme yhteen juutalaisten kanssa lauantaina.
Meillä on juutalainen sapattikokous.
Haluamme juutalaisten oppivan tuntemaan Messiaan.
- Hienoa! Minkälaisia kokouksia teillä on?
Miten saatte ihmiset kiinnostumaan toiminnasta?
- Ensiksikin, vietämme kaikkia juutalaisia juhlia.
Se on hieno mahdollisuus kutsua ystäviä mukaan.
Meidän mielestämme näiden Vanhan testamentin juhlien kautta -
voimme osoittaa, että Messias on sekä pakanoita -
että juutalaisia varten.
- Kuinka yhteisönne jäsenet kertovat Kristuksesta?
Tiedän, että juutalaisille on hyvin vaikea kertoa Jeesuksesta.
Monet juutalaisethan eivät pidä Jeesusta messiaana.
Miten te toimitte?
- Rohkaisemme jäseniämme ystävystymään juutalaisten kanssa.
Se on evankeliointia ystävyyden kautta.
Se ei ole niin helppoa, koska voit pelätä menettäväsi ystävän, -
jos puhut Jeesuksesta.
Siksi haluamme muodostaa ryhmän, joka menee kaduille -
jakamaan kirjallisuutta.
Haluamme mainostaa nettisivujamme ja Jesaja 53.
Jos juutalaisilta kysytään, kenestä nuo jakeet puhuvat, -
he vastaavat, tietenkin Jeesuksesta.
Tiedättekö, missä tämä kohta on? - Tietysti Uudessa testamentissa.
He ovat niin hämmästyneitä, kun näytämme sen löytyvän -
juutalaisesta Vanhasta testamentista.
Jesajan kirjassa puhutaan messiaasta, Jumalan karitsasta.
- Se on todella yllättävää!
Juutalaiset itse luulevat profetian löytyvän Uudesta testamentista.
Kun heille selviää, että se löytyykin Vanhasta testamentista, -
Jesajan kirjan luvusta 53, he jäävät varmaan sanattomiksi.
- Silloin voimme kertoa lisää Jeesuksesta.
- Kiitos Herralle!
- Haluan opettaa ihmisiä evankelioimaan juutalaisia.
Uudesta testamentista puhuminen ei yleensä toimi.
Meidän tulee tietää, miten heidän profeettansa puhuvat -
messiaan tulemisesta.
On mielenkiintoista, että nykyään juutalaiset puhuvat paljon -
messiaanisesta kuningaskunnasta. He odottavat sitä.
He etsivät, mikä tulee olemaan Jumalan tuomio.
Jumalan oikeudenmukaisuus tulee johtamaan maailmaa, -
tuomitsemaan kansoja ja uudelleen rakentamaan temppelin.
Me odotamme messiaan toista tule- musta, ja he odottavat ensimmäistä.
Puhumme melkein samoja asioita.
Ny Purim-juhlan aikana juuta- laiset etsivät samaa pelastusta, -
jonka Jumala heille silloin antoi.
He uskovat, että messias tulee pian. He etsivät Häntä.
Nyt onkin hyvä aika kertoa Jeesuksesta.
- Uskon, että teidän seurakuntanne pyrkii kertomaan evankeliumia -
sekä kadun ihmisille että ehkäpä muille juutalaisyhteisöille.
Ehkä jopa maallistuneille juutalaisille, -
jotka voivat kuitenkin olla hurskaita.
Se on hyvää satoa.
Haluaisin kuitenkin kuulla, miten tämä kaikki alkoi.
Tiedän tarinan 5-vuotiaasta tytöstä, -
joka alkoi itse käydä seurakunnassa.
Hän näki seurakunnan ja Jumalan merkityksen.
Voisitteko jakaa meille tämän ihmeellisen tarinan?
- Se oli todellakin epätavallista.
Isäni oli psykoanalyytikko eikä hän uskonut Jumalaan.
Äitini oli juutalainen, ja hän oli asunut Egyptissä.
Nassirin tultua presidentiksi alkoi suuri juutalaisten vaino.
Hän matkusti pois sieltä Ranskan kautta.
Hänen veljensä kuoli sodan aikana.
Lontooseen tultuaan hän kertoi tulevansa Ranskasta.
Hän ei edes halunnut paljastaa olevansa juutalainen.
Isäni sai tietää siitä vasta sapattina häiden jälkeen.
Äiti kutsui hänet serkkunsa luo viettämään sapatti-ateriaa.
- Miksi hän salasi taustansa?
- Hän pelkäsi.
Hänet oli ajettu pois Egyptistä.
Kun poliisit kolkuttivat ovelle, tuli lähdön aika.
Hän keräsi tavaransa ja lähti heti.
- Ei varmaankaan ollut turvallista olla juutalainen.
-Hänen perheensä asui Ranskassa, ja heistä moni kuoli keskitysleirillä.
Myös hänen veljensä kuoli sodan lopussa.
Hänen oli siis vaikea puhua juutalaisuudesta, -
koska hänelle se oli tarkoittanut kärsimystä.
Psykoanalyytikko-isäni ei uskonut Jumalaan ja äitini vaikeni.
Jumala johdatti minut seurakuntaan.
Menin yksin seurakuntaan.
Äitini kuoltua muutimme Skotlantiin ja palasin heti seurakuntaan.
Kun olin n. 14-vuotias meillä oli järjestö nimeltä "Scripture Union", -
raamatullinen yhdistys.
Koulussamme oli kerho, jossa aloin käydä.
Siellä sain kuulla todellisen evankeliumin.
Tein parannuksen ja menin kasteelle.
Noin puolen vuoden kuluttua Jumala sanoi minulle, -
että minusta tulisi lähetyssaarnaaja.
Kerroin vanhimmistolle, mitä Jumala oli sanonut.
Vanhemmistoveli vastasi: "Voi, Fiona, sehän on hienoa!
Ehdotan, että pidät tämän kutsun sydämessäsi, -
mene oppimaan elämästä, ja kun oikea aika tulee, -
Jumala muistuttaa sinua siitä."
- Oliko se viisas neuvo? - Kyllä, erittäin.
- Se on hyvin tärkeää, sillä monet nuoret nykyään -
saatuaan sanan Jumalalta, ryntäävät heti jonnekin taisteluun.
Mieleeni tulee sanankohta, jossa sanotaan, -
että ratsut varustetaan taisteluun, mutta voitto tulee Jumalalta.
Uskon, että tämä antoi suunnan elämälleni.
Opiskelin sairaanhoitajaksi, -
ja opin työskentelemään ihmisten kanssa.
Sain kokemusta, kuinka puhua ihmisten kanssa.
Jumala muistutti minua kerran ja sanoi: -
"Fiona, sinun on aika mennä raamattukouluun."
Pyysin aamulla ystävältäni kynän ja paperia, -
ja kirjoitin kirjeen raamattukouluun.
Yöllä säikähdin, koska tuolloin en vaeltanut lähellä Jumalaa.
Se oli hyvin muodollista.
Illalla tulin väsyneenä kotiin, luin pätkän Raamatusta -
ja sanoin Jumalalle hyvää yötä.
Silloin sain sanat, että nyt on aika mennä raamattukouluun.
Säikähdin niin, että Raamattuni lensi käsistäni.
Sammutin valot ja piilouduin peiton alle. En halunnut kuulla enempää.
Aamulla, kun näin Raamattuni lattialla, olin niin häpeissäni.
En ollut koskaan laittanut Raamat- tua lattialle, vaan aina pöydälle.
Nähdessäni Raamatun lattialla, häpesin.
Kirjoitin heti kirjeen raamattukouluun.
Se oli valmistusvaihe.
Tarvitaan elämänkokemusta, jotta voi palvella Jumalaa.
Nuoruudessa saadun kutsun tarkoitus on antaa suuntaa.
Se auttaa meitä valmistautumaan oikeaan hetkeen.
- Ehdottomasti. Antoiko raamattukoulu hyviä edellytyksiä -
tulevan elämän varalle?
Uskon, että katsojien joukossa on nuoria, -
joille tämä on tärkeää.
- Jokaisen uskovan tulee rakentaa elämänsä Jumalan sanan varaan.
On tärkeää syvällisesti ymmärtää, -
mitä Raamattu sanoo.
Kun tekee töitä ihmisten kanssa, tulee ymmärtää, -
ettei kaikkiin kysymyksiin löydy vastausta -
psykologiasta tai filosofiasta.
Vastaukset kaikkiin elämän kysymyksiin löytyvät Raamatusta.
Jos siis haluaa palvella Jumalaa ja ihmisiä, -
täytyy tuntea Raamattu hyvin.
Raamattukoulussa piti opiskella kaikenlaisia teologioita.
Kerran kysyin professorilta, miksi sitä piti opiskella.
Hän vastasi, että ne ovat vain tavallisten ihmisten kysymyksiä -
teologian kielellä.
Niitä opiskellaan, koska samanlaisia kysymyksiä esittävät -
kadun ihmisetkin.
Miksi Jumala on yksi? Miksi on olemassa Jumala?
Ihmiset kysyvät näitä, kun menet saarnaamaan heille.
Sinun tulee osata vastata niihin Raamatun pohjalta.
Raamatun ja teologian lisäksi -
opiskelimme myös evankelioinnista.
Nykyään raamattukoulussa voi opiskella nuorisopastoriksi, -
musiikkipastoriksi tai missiopastoriksi.
On tärkeää, että jokainen voi löytää oman palvelutehtävänsä -
ja valmistautua siihen.
- Haluaisin esittää hieman henkilö- kohtaisemman kysymyksen, -
joka liittyy äitiinne.
Äitinne ei tietyssä elämän vaiheessa halunnut puhua -
juutalaisesta alkuperästään.
Silti hänen viimeiset sanansa olivat: -
"Fiona, älä unohda juutalaisia juuriasi."
- Se oli hyvin outo hetki.
Olimme Espanjassa lomalla.
Äiti istutti minut alas, osoitti sormella ja sanoi: -
"Fiona, älä unohda, että olet juutalainen."
Uskon, että hän tiesi olevansa sairas -
ja kuolevansa pian.
1,5 vuoden kuluttua hän kuoli.
Hän halusi kylvää sydämeeni totuuden taustastani.
14-vuotiaana tein parannuksen. Minulla oli tuolloin vaikeaa.
Äidin kuoleman seurauksena muutimme Skotlantiin.
Skotlannissa kuulin evankeliumin ja tulin uskoon.
Koin ikään kuin äiti olisi antanut henkensä minun takiani.
Tämä oli erittäin kipeä kysymys minulle monta vuotta.
Minun piti kuitenkin luottaa, että Jumala tietää, mitä tekee.
Hänellä on aina paras suunnitelma meitä varten.
Uskon, että sairaalassakin Jumala puhui äidilleni.
Toivon näkeväni hänet kerran taivaassa, -
mutta en ole siitä täysin varma.
- Toivomme sitä todella! - Ehdottomasti!
Uskon, että Jumala on armollinen ja Hän usein antaa ihmisille -
vielä yhden mahdollisuuden elämän- sä viime hetkillä tehdä parannusta.
- Aivan varmasti!
Oletteko koskaan katsoneet muiden uskovaisten elämää -
ja toivoneet, että teillä olisi juuri sellainen elämä kuin heillä.
Elävillä uskovillahan silmät loistavat ja he ovat täynnä toivoa.
Ikään kuin he pyrkisivät koko ajan antamaan Jumalalle jotakin.
- Seurakunnassamme oli eräs lähetyssaarnaaja.
Hän kuoli 89-vuotiaana.
Kuolemaansa asti hänen hiuksensa säilyivät keltaisina ja pitkinä.
Hänen silmänsä olivat taivaan siniset.
Hän oli kaunis elämänsä loppuun asti.
Seurakunnan miehet sanoivat, että kun hän istui juomaan teetä, -
Jeesus istui hänen kanssaan.
Tuolloin naisten kokouksissa puhuivat vain naiset.
Veljillä oli aina kokous samaan aikaan, -
jotta he olisivat voineet kuulla hänen opetustaan.
Hän rukoili joka aamu klo 5 nimeltä jokaisen koulun nuoren puolesta.
- Näittekö hänen rukoilevan?
- En nähnyt häntä klo 5 aamulla, mutta hän tuli nuorten kokoukseen -
ja kertoi tästä muutaman kerran.
Oli ihmeellistä kuulla hänen puhuvan Jumalasta.
Noin 2-3 vuoden aikana lähes joka viikko joku nuori tuli uskoon.
Koulun nuortenryhmässä oli n. 120 nuorta.
Koulussa oli yhteensä n. 900 oppilasta.
Yli 10 prosenttia heistä tuli uskoon.
Uskon, että se oli hänen rukoustensa ansiota.
Koulun opettajat antoivat hänelle oppilaiden nimet, -
ja hän rukoili nimeltä jokaisen puolesta.
Kun Jumala kutsui hänet lähetystyöhön, -
hänen rikas perheensä hylkäsi hänet.
Hänen piti valita joko perhe tai lähetystyö.
Hän jätti kaikki rikkaudet palvellakseen Jumalaa.
Palattuaan lähetyskentältä eläkkeelle, -
Jumala antoi hänelle todella kau- niin talon meidän kaupungissamme.
Se oli täynnä antiikkikalusteita.
Jumala antoi hänelle takaisin kaikki, mistä hän oli luopunut.
Jumala palkitsi hänet uskolli- suudesta ja sydämen asenteesta.
Tämän naisen lähellä ei voinut olla tuntematta Jumalan tuoksua.
Hän oli todellakin esimerkki.
Usein emme anna Jumalalle mahdollisuutta toimia kauttamme.
Meidän tulee tuoda Hänelle kunniaa.
Ihmisten tulisi tuntea Jumalan läsnäolo ympärillämme.
Meidän tulee olla elämän suola.
Mitä pienemmiksi haluamme tulla, sitä enemmän Jumala näkyy meissä.
Meidän tulisi tuoda Hänelle kunniaa ja palvella Häntä.
En ole varma, miten se sanotaan venäjäksi.
Paavali sanoi, että minun tulee vähetä, -
mutta Jeesuksen meissä tulee kasvaa.
Silloin kaikki kunnia ja ylistys tulee Hänelle.
Usein me haluamme tulla nähdyiksi.
- Tämä on mahtava todistus. Uskon, että jokaisella uskovalla -
täytyy olla elämässään ihmisiä, joista ottaa esimerkkiä.
Paavali kehotti ihmisiä matkimaan häntä niinkuin hän matki Kristusta.
Minunkin elämässäni on ollut ihmisiä, jotka ovat olleet esimerkkejä.
Olen ollut n. 16 v. uskossa enkä ole kadottanut päämäärääni.
Jumala on aina huolehtinut minusta.
Yksi teidän iskulauseistanne on: -
Israel on kello: Se antaa meidän ymmärtää, että vielä on aikaa.
Miksi meidän on tärkeä palvella Israelin kansaa?
Miksi monet uskovat saarnaavat ja monet ihmiset tulevat uskoon?
Juutalaisia on vaikeampi tavoittaa.
Miksi meidän tulee nyt rukoilla Israelin puolesta?
- Apostoli Paavali sanoi, että hänen suurin toiveensa on -
juutalaisten pelastuminen.
Roomalaiskirjeen alussa sanotaan, että evankeliumi tulee ensiksi -
saarnata juutalaisille. Miksi?
Koska Jeesus oli juutalainen.
Jumala sanoi kovettaneensa heidän sydämensä -
ja peittäneensä heidän silmänsä pelastaakseen koko kansan.
Jumala sanoi, että hän tulee vielä laskemaan kätensä -
juutalaisen kansan ylle.
Seurakunnalle se tulee olemaan kuin kuolleista herääminen.
Jumala sanoi Aabrahamille, että Hän siunaa niitä, -
jotka siunaavat Israelia.
Tämä lupaus on yhä voimassa.
Jumala siunaa juutalaisten evankelioinnin.
Israelin ja juutalaisten siunaaminen ei tarkoita pelkästään -
humanitaarista apua tai Jerusale- min rauhan puolesta rukoilemista.
Suurin siunaus, jonka ihminen voi saada, on pelastus.
Jos rakastamme juutalaisia, meidän tulisi kertoa heille ilosanoma.
Profeetta Sakarjan mukaan -
Israel tuo Jumalalle viimeisen sadon.
Sato tarkoittaa kaikkien kansojen pelastusta.
En malta odottaa tuota hetkeä!
Tiedän, että juutalaisten evankelioimisessa on siunaus.
Kun Jeesukselta kysyttiin, milloin hän tulee takaisin, -
hän vastasi: "Silloin, kun Jerusalemin juutalaiset sanovat: -
'Siunattu Hän, joka tulee Herran nimeen.'"
Ja sitä odotamme.
Jeesus sanoi, että teologioista riippumatta, hän tulisi takaisin -
silloin, kun he ottavat hänet vastaan ja siunaavat häntä.
Onkin tärkeää, että seurakunta rukoilee -
ja siunaa Israelia sillä tavoin kuin pystyvät.
Kun rukoilemme, -
Jumala kertoo, mitä Hän toivoo meiltä.
- Suurkiitos! Tämä oli mahtava esimerkki.
Haluaisin pyytää teitä rohkaisemaan katsojiamme.
Seurakunnissa on ihmisiä, jotka pelkäävät aloittaa palvelutyön.
On mahtava nähdä, miten ihmiset alkavat palvella Jumalaa, -
ja saada siunauksia elämäänsä.
Olkaa hyvä ja puhutelkaa katsojia!
- Profeetta Jeremia sanoi, että Jumalalla on suunnitelma jokaiselle.
Tämä antaa meille tulevaisuuden ja toivon.
Usein koemme, ettei meillä ole mitään annettavaa.
Jumala ei kuitenkaan halua meidän lahjojamme, -
vaan Hän haluaa antaa meille lahjoja ja voimaa.
Hän haluaa toimia meidän kauttamme.
Älkää siis pelätkö! Jumalalla on suunnitelma -
ja hän voi käyttää teitä. Olkaa rohkeita ja avoimia!
Jumala tietää teidän pelkonne.
Pyhän Henkensä kautta Hän voi parantaa sinut ja valmistaa sinua -
Hänen suunnitelmiinsa.
- Aamen! Kiitos paljon, Fiona!
Rakkaat ystävät, älkää etsikö teko- syitä olla palvelematta Jumalaa.
Etsikää mahdollisuuksia ja Jumalaa. Olkaa siunattuja! Kaikkea hyvää!
Suomennos: Sonja Mattayev