INTERVJUU
Tere tulemast vaatama TV7't!
Minu tänaseks külaliseks on Fiona Sorbala.
Ta mõistis juba 5-aastaselt
koguduse ja vaimse maailma tähendust.
Jumal kutsus teda juba siis teenima inimesi
ja eriti juudi rahvast.
Tere tulemast saatesse, Fiona!
Aitäh! On tore olla siin.
On tõeliselt tore, et olete siin
ja et saame kuulda seda imelist lugu
teie elu ja lapsepõlve kohta.
Esmalt aga rääkige palun pisut endast ja oma tööst.
Teil on kogudus Londonis, eks?
Just nii. Kutsume seda messiaanlikuks osaduseks.
Tuleme laupäeviti kõigi juutidega kokku.
Meil on juutide sabati koosolek.
Tahame, et juudid õpiksid tundma Messiat.
Võrratu!
Milliseid teenistusi te peate?
Kuidas äratate inimestes huvi oma tegevuse vastu?
Esiteks tähistame me kõiki juutide pühi.
See on võrratu võimalus, kuhu oma sõpru kutsuda.
Usume, et saame
nende Vana Testamendi pühade kaudu näidata,
et Messias pole vaid maailma ja paganate jaoks,
aga ka juutide jaoks.
Kuidas teie kogukonna liikmed Kristusest räägivad?
Tean, et juutidele on väga raske Kristusest rääkida.
Paljud juudid ei pea Jeesust Messiaks.
Kuidas te tegutsete?
Me julgustame oma liikmeid sõbrustama juutidega.
See on nö evangeliseerimine sõprussuhete kaudu.
See pole eriti lihtne,
kuna sul võib olla hirm kaotada oma sõber,
kui räägid Jeesusest.
Seetõttu tahame panna kokku ühe grupi,
kes läheb tänavatele kirjandust jagama.
Tahame reklaamida nii oma kodulehekülge kui Jesaja 53.
Kui küsida Jeesuselt, millest need salmid räägivad,
vastavad nad, et loomulikult Jeesusest.
Kui küsida, kas nad ka teavad, kust need salmid pärit on,
vastavad nad, et Uuest Testamendist muidugi.
Nad on täiega hämmingus, kui näitame neile,
et tegelikult on need salmid juutide Vanast Testamendist.
Jesaja kirjast.
Jesaja kirjas räägitakse Messiast, Jumala tallest.
See on tõesti üllatav,
et juudid arvavad,
et see prohvetlik sõna leidub Uues Testamendis.
Kui nad aga saavad siis teada, et see on hoopis Vanas Testamendis -
Jesaja kirja 53. ptk's, jäävad nad kindlasti sõnatuks.
Siis saamegi rääkida rohkem Jeesusest.
Tänu Jumalale!
Ühtlasi tahan õpetada inimesi evangeliseerima juute.
Sest kohe algul Uuest Testamendist rääkimine
tavaliselt ei toimi.
Peame olema teadlikud,
mida nende prohvetid räägivad Messia tulekust.
On huvitav,
et tänapäeva juudid räägivad palju messiaanlikust kuningriigist.
Nad ootavad seda.
Nad tahavad teada, milline saab olema Jumala kohus.
Jumala õiglus saab juhtima maailma,
mõistma kohut rahvaste üle ja ehitama uuesti üles templi.
Nii et kui meie ootame Messia teist tulemist,
siis nemad ootavad Tema esimest tulemist.
Nii et me räägime peaaegu ühest ja samast asjast.
Purimi pühade ajal otsivad juudid sama päästet,
mille Jumal neile tookord kinkis.
Nad usuvad, et Messias tuleb varsti ja nad otsivad Teda.
Nii et praegu ongi hea aeg rääkida Jeesusest.
On näha, et teie kogudus igatseb jagada evangeeliumi
nii tänaval olevatele inimestele
kui juutidele ja juudi kogukondadelegi.
Võib-olla isegi mitte religioossetele juutidele,
kuid kes on samas siiski jumalakartlikud.
Sealt tuleb hea saak.
Tahaksin siiski kuulda, kuidas see kõik oma alguse sai?
Tean lugu 5-aastasest tüdrukust,
kes hakkas ise koguduses käima.
Ta nägi ja mõistis koguduse ning Jumala tähendust.
Palun, et jagaksite meiega seda imelist lugu.
See on tõesti ebatavaline.
Mu isa oli psühhoanalüütik ega uskunud üldse Jumalat.
Mu ema oli juut, kes elas Egiptuses.
Kui aga Nasser presidendiks sai, algas seal suur juutide tagakiusamine.
Ema lahkus sealt Prantsusmaa kaudu.
Ta vend hukkus sõja käigus.
Londonisse jõudes ütles ta, et tuleb Prantsusmaalt.
Ta ei tahtnud kellelegi öelda, et on juut.
Isa sai sellest alles peale pulmi, sabati päeval teada.
Ema kutsus ta oma sugulaste juurde sabati õhtusöömaajale.
Kas ta häbenes oma rahvust, või miks ta oma tausta varjas?
Sest ta kartis.
Ta oli Egiptusest välja aetud.
Kui politsei ukse taga prõmmis, oli aeg lahkuda.
Ta pakkis oma asjad ja lahkus koheselt.
See polnud kindlasti mitte turvaline olla juut.
Ta pere elas Prantsusmaal,
kus nii mõnigi neist koonduslaagris suri.
Ka ema vend suri sõja lõpu poole.
Seetõttu tal oligi raske rääkida oma juutlusest,
kuna see oli toonud talle palju kannatusi kaasa.
Nii et mu psühhoanalüütikust isa ei uskunud Jumalat
ja ema vaikis ka sellest kõigest,
kuid Jumal juhtis mind siiski kogudusse.
Läksin üksi kogudusse.
Kolisime peale ema surma Šotimaale ja ma läksin koheselt kogudusse.
Olin 14-aastane,
kui meil oli organisatsioon "Scripture Union"
ehk siis Piibliselts.
Me koolis oli üks klubi, kus hakkasin käima.
Seal sain kuulda tõelist evangeeliumit.
Parandasin meelt ja läksin ristimisele.
Umbes poole aasta pärast ütles Jumal mulle,
et minust saab misjonär.
Rääkisin koguduse vanemale, mida Jumal oli öelnud
ja ta ütles mulle: "Oi Fiona, see on ju suurepärane!
Kanna seda kutset oma südames
ja mine õpi elu koolis
ja kui õige aeg käes, tuletab Jumal sulle seda meelde."
Oli see ka tark nõuanne? - Absoluutselt!
See on tõeliselt oluline,
sest paljud tänapäeva noored, kes olles saanud Jumalalt mõne sõna,
jätavad nad kõik muu sinna paika ja astuvad kohe kui mingisse lahingusse.
Siinkohal aga meenub mulle üks piiblisalm,
kus on öeldud,
et hobused on küll valmis lahinguks, kuid võit tuleb Jumala käest.
Usun, et see kõik andis mu elule ühe suuna.
Õppisin medõeks
ja seda, kuidas töötada inimestega.
Sain kogemusi selles vallas, kuidas inimestega suhelda.
Kuniks Jumal tuletas mulle oma antud sõna meelde ja ütles:
"Fiona, sul on nüüd aeg minna Piiblikooli."
Palusin hommikul sõbrannalt pliaatsit ja paberit
ning kirjutasin Piiblikoolile kirja, kuna tundsin, et nüüd on aeg minna.
Samas, sellele eelneval ööl olin tõeliselt ehmunud.
Pean tõdema, et ei elanud tol ajal väga Jumala ligi
ja mu suhe Temaga oli pigem formaalne.
Tulin õhtul väsinuna koju, lugesin lõigu Piiblist
ja soovisin Jumalale head ööd.
Siis tol õhtul kuulsingi seda sõna, et on aeg minna Piiblikooli.
Ehmatasin selle peale nii ära, et lausa Piibel lendas käest.
Kustutasin tule ja pugesin teki alla.
Ei tahtnud sellest enam midagi kuulda.
Hommikul ärgates oma Piiblit maas vedelemas nähes
oli mul häbi.
Ma polnud iialgi pannud Piiblit põrandale -
ikka alati lauale, seda austades.
Nähes nüüd aga oma Piiblit põrandal, oli mul häbi.
Nii saatsingi koheselt oma kirja Piiblikooli,
asudes sinna õppima.
See kõik oli ettevalmistusetapp.
Jumala teenimiseks läheb tarvis ka elukogemust.
Nooruses saadud Jumala kutse eesmärk
on anda meile üks suund elus.
See aitab meil valmistuda õigeks hetkeks.
Kohe kindlasti.
Lõi siis Piiblikool teile head eeldused ees ootavale elule?
Usun, et me vaatajate seas on ka noori inimesi,
kelle jaoks see on tähtis teema.
Iga usklik peab rajama oma elu Jumala Sõnale toetudes.
Seetõttu on oluline mõista süviti,
mida Piibel ütleb.
Töötades inimestega peab mõistma,
et mitte kõigile küsimustele ei leidu vastuseid
psühholoogiast või filosoofiast.
Vastused kõigile elu küsimustele peituvad Piiblis.
Nii et, kui tahad teenida Jumalat ja inimesi,
pead tundma ka Piiblit hästi ja kõiki sealseid teemasid.
Piiblikoolis pidi õppima tundma erinevaid usundeid
ja teoloogilisi õpetusi.
Küsisin kord professorilt, milleks seda kõike vaja on?
Ta vastas, et need on vaid tavaliste inimeste küsimused
teoloogilises keeles.
Neid on tarvis õppida selleks,
et samu küsimusi esitavad ka inimesed tänavalt.
Miks on vaid üks Jumal? Miks Jumal üldse olemas on?
Inimesed küsivad seda kõike, kui neile kuulutama hakkad
ja nii pead sa oskama vastata neile tuginedes Piiblile.
Lisaks Piibli ja teoloogia õppimisele
õppisime ka evangeliseerimise kohta.
Tänapäeva Piiblikoolides võib õppida noortepastoriks,
ülistuspastoriks või misjonipastoriks.
Oluline on, et igaüks leiaks oma teenimistöö
ja saaks valmistuda selleks,
mis minu meelest on äärmiselt tähtis.
Tahaksin siinkohal küsida pisut isikliku küsimuse,
mis puudutab teie ema.
Te ema ei tahtnud teatud eluetapis rääkida oma juudi päritolust.
Ometi olid tema viimased sõnad teile:
"Fiona, ära unusta oma juudi juuri!"
See oli tõeliselt kummaline hetk.
Olime Hispaanias puhkamas,
kui ema sättis mu istuma, osutas sõrmega ja ütles:
"Fiona, ära unusta, et sa oled juut."
Usun, et ta tunnetas ette, et ta on haige
ja et ta on peagi suremas.
Pooleteise aasta pärast ta tõesti surigi.
Ja mulle tundub,
et ta tahtis külvata mu südamesse tõe mu päritolu kohta.
Ajal, mil ma 14-aastaselt meelt parandasin,
olid mul üsna rasked ajad.
Ema surma järel kolisime Šotimaale.
Šotimaal kuulsin evangeeliumi ja sain usklikuks.
Oli tunne, otsekui ema oleks surnud minu hinge päästmise nimel.
See oli minu jaoks mitmeid aastaid vägagi valus teema.
Samas pidin usaldama, et Jumal teab, mida teeb.
Tal on alati parimad plaanid me jaoks.
Usun, et Jumal kõnetas ka mu ema, kui too haiglas oli.
Loodan kogu südamest, et kohtan teda kord taevas,
kuigi täiesti kindel selles pole.
Loodame seda siiralt. - Kindlasti!
Usun, et Jumal on armuline,
andes inimestele sageli veel viimaselgi hetkel võimaluse
parandada meelt.
Kohe kindlasti!
Olete te kunagi vaadanud teiste usklike elude peale ja mõelnud,
et tahaksite samasugust elu nagu neil?
Sest tõeliselt elavatel usklikel silmad ju säravad
ja nad on täis lootust.
Otsekui püüaks koguaeg anda Jumalale midagi.
Me koguduses oli kord üks naismisjonär,
kes suri 89-aastaselt.
Ta juuksed ei läinud kunagi halliks,
vaid need olid kuni surmani pikad ja eredalt kuldsed.
Ta silmad olid taevasinised.
Ta nägi kena välja kuni oma elu lõpuni.
Koguduse mehed ütlesid, et kui ta istus lauda teed jooma,
istus Jeesus koos temaga.
Tolle aja naisteteenistustel kõnelesid vaid naised,
mistõttu mehed pidasid oma koosolekuid alati samal ajal,
et saada ka osa selle naise õpetusest.
Ta palvetas igal hommikul kell 5 iga noore eest me koolis.
Nägite te ka ise teda palvetamas?
Hommikuti k 5.00 mitte,
kuid ta käis mõned korrad me noorteteenistustel
oma tööst rääkimas.
Oli imeline kuulda, kuidas ta Jumalast rääkis.
Nii tuli tol ajal, 2-3 aasta jooksul, pea iga nädal mõni noor päästele.
Kooli noortegrupis oli u 120 noort.
Seda koolis, kus kokku oli u 900 õpilast.
Üle 10% neist sai usklikuks.
Usun, et seda tänu selle naise palvetele.
Kooli õpetajad andsid talle kõigi õpilaste nimed
ja ta palus nimeliselt igaühe nende eest.
Kui aga Jumal teda misjonitööle kutsus,
hülgas tema rikas pere ta.
Tal oli valida, kas oma pere või misjonitöö.
Ta jättis kõik oma rikkused, et teenida Jumalat.
Jäädes misjonitöölt pensionile
kinkis Jumal talle me linnas tõeliselt ilusa maja,
mis oli täis erinevat antiikmööblit.
Jumal andis talle tagasi kõik, millest ta oli kord loobunud.
Jumal tasus talle ta ustavuse ja südamehoiaku eest.
Selle naise lähedal viibides
polnud võimalik mitte tunda Jumala hõngu.
Ta oli tõeline eeskuju.
Me sageli ei anna Jumalale võimalust tegutseda meie kaudu.
Kuid me kandma edasi Tema au.
Inimesed peaks kogema me seltsis Jumala ligiolu.
Me peame olema elu soolaks.
Mida väiksemaks me saame, seda enam paistab Jumal meist välja.
Peaksime tooma Talle au ja teenima Teda.
Ma isegi ei tea, kuidas seda vene keeles öeldakse,
kuid Paulus ütles, et meie peame kahanema
ja Jeesus meis peab kasvama.
Sel juhul kuulub kogu ülistus ja au Talle.
Sageli aga tahame me ise olla nähtaval kohal.
See on üks võimas tunnistus.
Usun, et igal usklikul peaks olema elus inimesi,
kellest eeskuju võtta.
Paulus õhutas usklikke võtma teda eeskujuks,
nii nagu tema võttis eeskujuks Kristust.
Nii on minugi elus olnud inimesi, kes on mulle eeskujuks.
Olen olnud 16 aastat usklik ega ole kaotanud oma eesmärki.
Jumal on alati kandnud hoolt mu eest.
Üks teie hüüdlausetest on, et Iisrael on kell,
mis annab meile teada, et veel on aega.
Miks on see nii oluline, et teeniksime Iisraeli rahvast?
Miks paljud usklikud kuulutavad küll maailma inimestele
ja need saavad päästetud,
kuid juutideni on kuidagi raskem jõuda.
Miks peaksime palvetama Iisraeli eest?
Apostel Paulus ütles,
et tema suurim igatsus ja püüe on juutide päästmine.
Rooma kirja alguses on öeldud,
et evangeeliumi peab esmalt kuulutatama juutidele.
Miks?
Sest Jeesus oli juut.
Jumal ütles, et Ta paadutab nende südamed
ja katab nende silmad, et kogu see rahvas saaks päästetud.
Kuid hiljem ütles Jumal,
et Ta laseb veel oma õnnistustel tulla juudi rahva üle.
Koguduse jaoks on see kui surnuist ärkamine.
Jumal ütles Aabrahamile,
et Ta saab õnnistama neid, kes õnnistavad Iisraeli.
See tõotus kehtib ka tänapäeval.
Jumal õnnistab juutide evangeliseerimist.
Iisraeli ja juutide evangeliseerimine ei tähenda vaid humanitaarabi
või Jeruusalemmale rahu palvetamist.
Suurim õnnistus, millest keegi võib eales osa saada,
on päästmine.
Kui armastame juute, peame jagama neile ka rõõmusõnumit
Prohvet Sakarja kohaselt toob Iisrael Jumalale viimase saagi.
See saak tähendab kõikide rahvaste päästet.
Ma ei jõua seda hetke ära oodata!
Tean, et juutide evangeliseerimises peitub õnnistus.
Kui Jeesuselt küsiti, millal Ta tagasi tuleb,
vastas Ta:
"Siis, kui Jeruusalemma juudid ütlevad:
"Õnnis on see, kes tuleb Issanda nimel.'"
Ja seda me ootame.
Jeesus ütles, et teoloogilistest õpetustest sõltumata
tuleb Ta tagasi siis,
kui juudid Ta vastu võtavad ja Teda õnnistavad.
Seetõttu ongi oluline, et kogudus palvetaks
ja õnnistaks Iisraeli just nii nagu nad oskavad.
Kui palvetame, siis Jumal ka ütleb meile,
mida Ta meilt ootab.
Suur tänu!
See on üks võrratu eeskuju ja vastus.
Nüüd aga tahan paluda teil julgustada me vaatajaid.
Sest kogudustes on inimesi, kes kardavad astuda teenistusse.
Kuid on imeline näha,
kui inimesed hakkavad teenima Jumalat
ja saavad õnnistatud oma elus.
Nii et olge hea ja öelge midagi me vaatajaile.
Prohvet Jeremija ütleb, et Jumalal on plaan iga inimese jaoks.
Plaan, mis annab meile tulevikku ja lootust.
Me ise kogeme sageli, et meil pole midagi anda
ja kes me üldse oleme?
Kuid Jumal ei tahagi meie ande,
vaid Ta tahab ise anda meile oma ande ja oma väge.
Ta tahab tegutseda meie kaudu,
mistõttu ärge siis kartke Jumala plaane,
teades, et Ta võib kasutada teid.
Olge julged ja avatud!
Jumal teab te hirme.
Kuid oma Püha Vaimu kaudu võib Ta tervendada teid
ja valmistada teid ette oma plaanide tarvis.
Aamen ja suur, suur tänu Fiona!
Armsad sõbrad,
ärge otsige vabandusi, mille abil mitte teenida Jumalat.
Otsige võimalusi ja Jumalat.
Olge õnnistatud ja kõike head teile!
Tõlge: Anne-Ly Raukas