Alan Shore varttui juutalaisperheessä. Hän kuuli kristinuskosta -
italialaisilta ja irlantilaisilta katolisilta naapureiltaan.
Nuorena miehenä Pariisissa hänellä oli voimakas kokemus, -
joka johti hänet hänen Messiaansa luo.
Tervetuloa, Alan Shore. Kiva, että tulit ohjelmaan. - Kiitos.
Kertomus apostoli Paavalista on koskettanut sinua.
Sinulla on yhden miehen draama, -
jota olet esittänyt monissa maissa 20 vuotta.
Mikä kertomuksessa Paavalista kosketti?
Apostoli Paavalin voimakas, sitoutunut, palava persoona -
alkoi vetää minua puoleensa heti, -
kun uskoon tultuani luin hänen kirjeensä Uudesta testamentista.
Minulla on yhtymäkohtia hänen tilanteeseensa.
Hän vastusti evankeliumia niin kuin minäkin vastustin.
Ja hän koki yhtäkkisen kohtaamisen -
Pyhän Hengen läsnäolon kautta.
Sama tapahtui minulle kesällä 1974.
En ikinä vertaisi itseäni Paavaliin -
enkä siihen vaikutukseen, joka hänen elämällään on ollut maailmaan.
Mutta nuo kaksi asiaa, kristinuskon sanoman vastustus -
ja äkillinen muutos, vetivät minua kohti hänen persoonaansa.
Ja aikanaan siitä oli tuloksena draama, -
jonka olen esittänyt noin 600 kertaa liki 25 vuoden aikana.
Minun ei enää tarvitse värjätä partaani valkoisella puuterilla -
ollakseni hänen näköisensä. Olen luultavasti nyt sen ikäinen -
kuin hän marttyyrikuolemansa hetkellä.
Draamassa on kohtaus, jossa Paavali on vankilassa.
Millaisia tunteita käyt läpi mielessäsi, kun esität häntä vankilassa?
Millaisia tunteita voit lukea hänen tilanteestaan?
Koko draama tapahtuu hänen maallisen elämänsä viimeisenä yönä.
Aamun sarastaessa hänet vietäisiin sellistään -
pienen matkan päähän. Sitten roomalaiset teloittaisivat hänet.
Draama heijastaa hänen elämäänsä ja työtään -
lähestyvän teloituksen valossa.
Hän muistelee pitkää elämäntyötään.
Kiitollisuuttaan Jumalalle, että Hän valitsi hänet -
ja miten Jumala käytti häntä. Hänellä on täysi rauha sen suhteen, -
että hänet tapettaisiin. Tässä vaiheessa hän jo odottaa sitä.
Hän iloitsee Jumalassa siitä, -
miten ihmeellisesti Hän on toiminut hänen elämässään ja käyttänyt häntä.
Ja nyt, aivan kuten Paavali, tavoitat juutalaisia ja opetat kristittyjä.
Minkä pääsanoman haluat välittää Amerikan seurakunnille?
On kaksi asiaa Amerikan seurakunnille ja niiden jäsenille, -
kristityille, muille kuin juutalaisille.
Ensinnäkin herätellä heitä ymmärtä- mään Jeesuksen elämää ja työtä -
alkuperäisessä, juutalaisessa asiayhteydessä, -
jotta he voisivat nähdä juutalaisen maailman syvyyksiin.
Se auttaa arvostamaan enemmän kristinuskon juutalaisia juuria.
Toisena tulee juutalaisten tavoittaminen evankeliumilla, -
kun he alkavat ymmärtää evankeliumin juutalaisena sanomana -
juutalaiselta Messiaalta, julistettu ensin juutalaiselle kansalle -
heprealaisten kirjoitusten profetioiden ja lupausten täyttymyksenä -
ja annettu Luvatussa maassa temppelin asiayhteydessä.
Mikä siinä ei ole juutalaista?
Tahdon esittää evankeliumin niin kuin se esitettiin minulle.
Tavalla, jonka juutalainen ymmärtää.
Ei juutalaiselle uskolle vieraana uskontona.
Mitä kristityt voisivat oppia uskomme juutalaisista juurista?
Ensinnäkin sen, että jo sana "Messias" -
ei tupsahda tyhjästä.
Kun kohtaamme Jeesuksen ensikertaa -
ensimmäisen evankeliumin ensimmäisessä luvussa, Matt. 1:1:ssä:
"Jeesuksen Kristuksen, Daavidin pojan, Aabrahamin pojan, syntykirja."
Heti kun tapaamme Jeesuksen Uudessa testamentissa, -
tapaamme Jeesuksen, joka on sijoitettu suoraan -
jo olemassa olevaan sellaisten lupausten viitekehykseen, -
jotka Jumala oli antanut Israelin lapsille.
Jeesusta ei voi ymmärtää yhtä täydellisesti, -
ellei sitä asiayhteyttä tunnisteta, tutkita ja ymmärretä.
Se on kuin lapsi, joka kiipesi ullakolle -
ja löysi sieltä valokuva-albumeja ja leikekirjat sukulaisista, -
joista ei ollut koskaan kuullutkaan. Puhalsi pölyt ja avasi kirjat.
Näki ihmiset, joiden olemassaolosta ei aiemmin edes tiennyt.
Sellaisia ovat monet kristityt, -
jotka tutkivat heprealaisen Raamatun historiaa ja profeettojen sanomaa -
ja ymmärtävät, miten syvästi nuo asiat ovat yhteydessä -
Jeesuksen elämään ja työhön.
Mainitsit, että on tärkeää osoittaa juutalaisille, -
että Jeesus on todellakin juutalainen.
Samoin on tärkeää kertoa koko perinnöstä.
Vartuit New Yorkissa yhteisössä, -
johon kuului juutalaisia mutta myös italialaisia ja irlantilaisia katolisia.
Millaisena kristinusko näyttäytyi sinulle silloin?
Kristinusko oli kuin eri planeetalta.
Synnyin 1950-luvulla pian toisen maailmansodan jälkeen.
Holokaustin varjo ulottui myös Amerikkaan asti.
Vanhemmat laittoivat lapsia heprealaiseen kouluun.
Heille oli todella tärkeää kasvattaa lapsistaan juutalaislapsia -
sen hirvittävän tragedian vuoksi Euroopassa.
Juutalaisten historiassa suhteessa kirkkoon on ollut paljon ongelmia -
etenkin Euroopassa. Kristityt ovat vainonneet juutalaisia.
Lisäksi natsit, holokausti. Kaikki nämä asiat yhdessä -
kertoivat minulle, että kristityt olivat vaarallisia.
Vaarallisia, joita tulee välttää.
Ja että Jeesus saattoi olla juutalainen, -
mutta Hänen seuraajansa ovat kohdelleet kansaamme hirveästi, -
julmasti. Ja niin kristityt olivat ihmisiä, joita pitää pelätä.
Vaikka minulla oli kristittyjä ystäviä alakoulussa, -
oli valtava erottava muuri -
itseni, juutalaisyhteisömme -
ja laajan vallitsevan ympäröivän kristillisen kulttuurin välillä.
Opimme elämään heidän kanssaan, mutta epäluulo oli aina läsnä -
sen hirvittävän historian takia, jota olimme kohdanneet -
kristittyjen taholta eritoten Euroopassa.
Keskustellaanpa siitä, mitä sinulle tapahtui Pariisissa.
Kerroit juuri, että opit elämään erillään kristinuskosta.
Mitä sellaista tapahtui, mikä sai sinut kiinnostumaan -
ja veti sinua kohti Messias Jeesusta?
Kesällä 1974 matkustelin Euroopassa.
Kuten monilla, minulla oli reppu ja interrail-lippu. Yövyin hostelleissa.
Olin Pariisissa Ranskassa matkan viimeisellä viikolla. Yhteensä 6 viikkoa
Yövyin erään kirkon kristillisessä hostellissa.
Heräsin kovaan mekkalaan ja kiroiluun puolella tusinalla kielellä.
Joku oli pistänyt yöllä töpinäksi ― varastellen.
Minä olin yksi uhreista. Sinä yhtenä yönä, kun olin riisunut rahavyöni -
laittanut sen punkkani alle, -
herätessäni se oli poissa, samoin kaikki rahani, passini, -
muut henkilöllisyystodistukset ja paluulentolippuni.
Olin täysin... Minulla oli jäljellä vain likapyykkiä.
Muistan, miten istuin punkalla sinä aamuna ja lausuin rukouksen.
Luultavasti ensimmäisen rukouksen bar mitsvani jälkeen.
"Herra, jos olet siellä, pallo on sinun kenttäpuoliskollasi."
Minulla oli hullu idea. Olisin voinut pyytää rahaa kotoa.
Mutta päätin kokeilla, miten pärjään vieraassa kaupungissa -
kielitaidottomana ja rahattomana.
Sanoin: "Olen nyt Jumalan lapsi.
Jos Jumala haluaa pitää huolta, hyvä. Jos ei, sitten kuolen Pariisissa."
Olin tosi onneton. Olin etsinyt vastauksia pitkään.
Lyhyesti kerrottuna menin sinä päivänä Louvreen.
Hostellin johtaja antoi meille muutaman frangin ruokarahaa.
Sanoi, että voimme yöpyä siellä, kunnes asiat selviävät.
Päätin jatkaa nähtävyyksien katselua.
Louvressa tapasin nuoren naisen Milwaukeesta Wisconsinista.
Aloimme jutella. Ystävystyimme. Kerroin hieman, mitä oli tapahtunut.
Ja meistä tuli hyvät ystävät niiden muutamien päivien aikana.
Sitten minulle selvisi, että hän on elävässä, hartaassa uskossa.
Minulla oli huonoja stereotypioita kristityistä.
Ajattelin, että kristityt ovat tyhmiä, mielikuvituksettomia ja tylsiä.
Mutta tämä henkilö ei ollut tyhmä. Hänellä oli upea mielikuvitus.
Ja hän oli kaikkea muuta kuin tylsä.
Kun aloin kysellä häneltä hänestä itsestään, -
hän alkoi kertoa minulle evankeliumia-
tavalla, jolla juutalaisen pitää se kuulla.
Hän esitteli Jeesuksen juutalaisena.
Jonakuna, joka täytti meidän omat heprealaiset raamatuntekstimme.
En ollut ikinä aiemmin elämässäni kuullut mitään sellaista.
Luulin, että kristinusko oli ilmestynyt tyhjästä.
En ollut tiennyt, että se oli liike -
ensimmäisen vuosisadan juutalaisuudessa Israelissa.
Aloin ymmärtää näitä asioita ja nähdä, -
että jos ensinnäkin alkaisin uskoa Jeesukseen, -
pysyisin yhä juutalaisena.
Se oli tärkein, vaikein psykologinen este juutalaiselle -
evankeliumin kuulemisessa ja ymmärtämisessä.
Meille on koko ikämme opetettu sitä.
Voi uskoa Jumalaan tai olla uskomatta.
Käydä synagogassa tai olla käymättä. Voimme silti olla juutalaisia.
Mutta pysyäkseen juutalaisena ei voinut uskoa evankeliumia.
Nyt minulle alkoi valjeta, että evankeliumi on juutalainen.
Kun sydämeni oli alkanut pehmetä tälle sanomalle, -
minulle tapahtui Louvressa eräs voimakas asia -
museon uskonnollisen taiteen kautta -
ja ystäväni Sarahin läsnäolon kautta.
Taiteen ja hänen läsnäolonsa kautta -
tavalla, jota en osaa kunnolla selittää, -
kohtasin Jeesuksen läsnäolon ihmeellisellä ja voimallisella tavalla -
Pyhän Hengen voiman kautta.
En edes osannut pukea sitä sanoiksi. Minulla ei ollut sanoja selittää.
Tiesin vain, että uskonnollisen taiteen, Herran läsnäolon ja Sarahin kautta -
yhtäkkiä olin vastatusten Messiaan elävän todellisuuden kanssa.
Ja olin kauhuissani.
En näet tiennyt, mitä tehdä vastatakseni.
Heti alusta alkaen tiesin, -
että jos vastaan, vastaisin vaatimukseen, -
jonka luomakunnan Jumala oli esittänyt ylleni.
En ollut varma, olinko valmis vastaamaan, -
sillä ajattelin, että olin itse oman laivani kapteeni.
Mutta ehket enää voinut perääntyä. Olit jo kuullut totuuden.
Kun sen kokee, miten voisi enää kääntyä takaisin?
Se on valaisevaa. Tiesin, että jos perääntyisin, eläisin valheessa ikäni.
Sanon aina ihmisille: "Ole varovainen, jos kysyt totuutta.
Totuus, jonka saat, voi olla sellainen, johon et ole varautunut vastaamaan.
Se voi olla sellainen, jota et olisi itse valinnut tai josta et pidä.
Mutta koska kutsuit sitä, niin sitten ― siinä se on.
Voi joko teeskennellä, ettei sitä ikinä tapahtunut ja elää valheessa loppuiän.
Tai sitten vastata siihen kauhistuttavaan vaatimukseen, -
jonka luomakunnan Jumala asettaa yllesi sillä hetkellä.
Aivan kuin Damaskoksen tiellä -
apostoli Paavalin piti kysyä: "Mitä haluat minun tekevän, Herra?"
Minun piti esittää se sama kysymys.
Elämäni on ollut vastaus, epätäydellinen vastaus, -
mutta vastaus kuitenkin, -
kysymykseen, joka minulle esitettiin 40 vuotta sitten.
Mitä voimme oppia kokemuksestasi, -
kun haluamme kertoa Messiaasta juutalaisille?
Kertoisitko kulttuurieroista, jotka meidän pitää ottaa huomioon?
Se on erittäin hyvä kysymys. Uskon, että evankeliumi kuuluu kaikille, -
niin juutalaisille kuin muillekin. Joka kulttuurissa on tiettyjä esteitä.
Kuten sanoin, on tiettyjä esteitä, kun evankeliumia kerrotaan juutalaisille.
Ensinnäkin uskon, että on olemassa hyvin vakava luottamuspula.
Evankeliumin kertominen juutalaisille vaatii kärsivällisyyttä.
Jos avautuu mahdollisuus, -
kannattaa rakentaa aito, luottamuksellinen suhde -
juutalaiseen ystävään.
Ala esittää juutalaiselle ystävälle kysymyksiä -
hänen juutalaisesta identiteetistään. Juhliiko hän pääsiäistä?
Mitkä asiat elämässäsi tekevät siitä juutalaisen elämän?
Kun juutalainen alkaa vastata, -
hän saattaa alkaa esittää sinulle kysymyksiä kristillisestä uskostasi.
Ja sellaisten -
luottamuksellisten, turvallisten kohtaamisten kautta -
evankeliumi välittyy parhaiten.
Muistan selvästi, kuinka Pariisissa ystäväni Sarah esitti minulle -
monia kysymyksiä juutalaisesta taustastani.
Koska hän osoitti kiinnostusta, minun oli luonnollista -
vastata hänelle ja hänen kiinnostukseensa.
Kun hän alkoi kertoa evankeliumia, olin vastaanottavaisempi sille.
Ensin täytyy rakentaa perustus, ennen kuin voi edetä näihin asioihin.
Täytyy rakentaa luottamuspohja, -
ennen kuin voi tulla merkityksellinen reaktio. Se vaatii kärsivällisyyttä.
Juutalaiset, jos puhutaan yleisesti, mikä on aina vaarallista, -
juutalaiset ovat erittäin vuorovaikutteisia.
He haluavat kuulla asiasi ja tuoda esiin oman asiansa.
Mutta sen pitää tapahtua turvallisessa ja luottamuksellisessa suhteessa.
Olet laatinut väitöskirjan juutalaisten ja amerikkalaisten suhteista USA:ssa.
Olisi mielenkiintoista kuulla, miten nämä suhteet ovat kehittyneet.
Onko nähtävillä antisemitismiä?
Voitko kertoa havainnoistasi?
Väitöskirjassani tutkin juutalaisten ja kristittyjen suhteita Amerikassa -
natsiajalla.
Ennen 1920-lukua ei ollut olemassa mitään, -
mitä olisi voinut kuvailla juutalaisten―kristittyjen suhteeksi.
Saattoi olla juutalaisia ja kristittyjä, jotka olivat ystävällisissä väleissä.
Rabbeja, pastoreita, pappeja. Mutta vain yksilötasolla.
Vasta 1920-luvun lopussa ja sitten Hitlerin nousun myötä -
juutalaiset ja kristityt alkoivat toimia yhdessä aiempaa koordinoidummin -
taistellakseen antisemitismiä vastaan -
ja vastustaakseen Hitlerin toimia ensin Saksassa, -
sitten muualla Euroopassa.
Sota siis yhdisti juutalaisia ja kristittyjä Amerikassa.
Aivan niin. Hassua on, -
että kristittyjen piti etsiä syy, miksi pitää juutalaisista.
"Okei. Hitler on paha. Hitler vihaa juutalaisia.
Me olemme hyviä. Tarkoittaako se, että meidän täytyy pitää juutalaisista?
Jos meidän täytyy pitää juutalaisista, miksi meidän täytyy pitää heistä?"
Kristityt alkoivat etsiä syitä, miksi pitää juutalaisista ja puolustaa heitä.
Ja he pystyivät luomaan narratiivin -
juutalaisten suuresta panoksesta amerikkalaisten elämään -
ja juutalaisten arvokkaasta osasta kansalaisina ja muusta.
Millainen tilanne on nyt?
On olemassa paljon kristittyjen ja juutalaisten konferensseja, -
myös viralliselta pohjalta.
Juutalaiset laativat Dabru Emet- eli Puhu totuutta -asiakirjan.
Se laski perussäännöt juutalaisten ja kristittyjen dialogille.
Ainakin se tuo esiin, mitä juutalaiset toivovat saavuttavansa -
sellaisen suhteen kautta.
Esimerkki kiistanalaisesta asiasta juutalaisten―kristittyjen dialogissa: -
Jotta juutalainen tuntee olonsa hyväksi kristittyjen seurassa -
tällaisissa konferensseissa, -
kristittyjen täytyy jättää traktaatit ulko-ovelle.
Heidän ei pidä ryhtyä evankelioimaan juutalaisia liian innokkaasti.
Juutalaiset eivät yleisesti ottaen halua käydä sellaista keskustelua.
Juutalaisten ja kristittyjen dialogi juutalaisten lähtökohdasta -
on rohkaista kristittyjä vastustamaan antisemitismiä.
Rohkaista kristittyjä seisomaan Israelin rinnalla.
Mutta jättämään evankeliointimateriaali kotiin.
Miten näet antisemitismin Amerikassa?
Mikä on tilanne nyt verrattuna Eurooppaan?
Amerikassa on vaalien jälkeen alkanut tapahtua asioita.
En tee johtopäätöksiä vaaleista, mutta näyttää siltä, -
että USA:ssa on juuri nyt vallalla vihainen, aggressiivinen henki.
Se ilmenee antisemitistisinä uhkauksina -
juutalaiskeskuksia vastaan. En puhu yhdestä tai kahdesta.
On ollut ymmärtääkseni kymmeniä.
Lisäksi on häväisty hautausmaita. Se ei ole mitään uutta, -
mutta tapausten määrä näyttäisi kasvavan.
Juutalaisorganisaatiot seuraavat hyvin tarkkaan -
antisemitistisiä uhkauksia ja hyökkäyksiä.
Tapausten määrä on kasvanut huolestuttavan paljon.
Pinnan alla on aina ollut antisemitistinen jännite -
halki Amerikan historian.
Mutta yleensä kyse on ollut fanaattisista marginaaliryhmistä.
Mutta nyt tällainen fanatismi näyttäisi valtaavan alaa laajemminkin.
Se on vakava huolenaihe, kuten voit kuvitella, -
juutalaisille johtajille ja yhteisöille sekä yksittäisille juutalaisille, -
jotka ovat USA:n kansalaisia. Olemme tottuneet siihen Euroopassa.
Mutta emme tässä mittakaavassa omalla maaperällämme.
Se on iso huolenaihe.
Miten kristityt voisivat tukea -
messiaanisia juutalaisia veljiään ja sisariaan sekä juutalaisia?
Yksi asia on se, että kristittyjen yhteisöt voisivat -
kutsua messiaanisia juutalaisia puhujia -
johtamaan pääsiäisen tilaisuuksia tai puhumaan juutalaisista juurista.
Olen vieraillut Chosen People -palvelutyön kautta -
luultavasti 750―800 seurakunnassa viimeksi kuluneina 20 vuonna.
He ovat kutsuneet minut. Olen auttanut heitä ymmärtämään -
Jeesuksen elämän ja palvelutyön juutalaista asiayhteyttä -
ja oppimaan Jeesuksen teoista temppelin, -
juhlien ja muiden sellaisten asioiden asiayhteydessä.
Se siis kristittyjen yhteisössä. Mutta yhteiskunnassa laajemmin -
kristittyjen pitää nousta ylös ja kertoa ihmisille, -
ettei julkista antisemitismiä voida hyväksyä.
Tulee auttaa ihmisiä pääsemään siitä yli.
Mainitsit, että koet olevasi kuin veli kristityille -
ja myös muille juutalaisille, jotka eivät usko Messiaaseen.
Miten messiaaniseksi juutalaiseksi tuleminen vaikutti identiteettiisi?
Monet messiaaniset juutalaiset sanoisivat näin.
Minun tapauksessani, kun otin vastaan Herran, -
vastasin Raamatun rohkaisuun ja laskin hinnan.
Kallisarvoinen helmi.
Pohdin, mitä minun pitää tehdä ollakseni kristitty.
Pitääkö lakata olemasta juutalainen?
Pitääkö opetella golfaamaan tai metsästämään?
Tai mitä ikinä ihmiset tekevätkään viikonloppuisin. Olin hämmentynyt.
Millainen minun pitäisi olla? Monet juutalaiset sanoisivat, -
että kun he ottivat vastaan Messiaan, heille annettiin -
sellainen uusi juutalaisidentiteetti, jonka olemassaoloa -
he eivät osanneet kuvitellakaan.
Se identiteetti on olemassa Uuden testamentin totuuden viitekehyksessä.
Kun suostuin asettamaan itsestäni mahdollisimman paljon alttarille -
Herralle vastaanottaakseni Häntä, -
kohtasin ilahduttavan yllätyksen, että juutalainen identiteettini -
ei sulanutkaan pois kristinuskoon, -
vaan identiteettini juutalaisena on vain vahvistunut entisestään, -
sitä mukaa kun suhteeni Messiaaseen on vahvistunut elämäni mittaan.
Tässä Paavalin sanat tulevat minusta hyvin merkityksellisiksi, -
kun hän puhuu rakkaista huonekuntalaisistaan.
Miten hän antaisi henkensä, jopa pelastuksensa, -
hän sanoo Roomalaiskirjeessä, oman kansansa lunastuksen eteen.
Tiedän, että olen veli jokaiselle uskovalle Messiaassa, -
olivatpa he juutalaisia tai eivät.
Mutta samoin samaistun myös Paavalin huonekuntalaisiin.
He ovat myös minun rakkaita huonekuntalaisia.
Rukoilen samoin kuin Paavali rukoili samassa Hengessä, -
joka voimaanuutti Paavalin: - että rakkaat huonekuntalaiseni -
tulevat tuntemaan evankeliumin lunastavan voiman.
Hienoa.
Alan Shore, kiitos haastattelusta!
Siunausta työllesi! - Kiitos, että sain tulla tänne.
Suomennos: Marianne Tenetz