INTERVJUU
Alan Shore kasvas üles juudi perekonnas,
tutvudes kristlusega tänu oma itaallastest ja iirlastest naabritele,
kes olid katoliiklased.
Külastades noore mehena Pariisi, sai ta võimsa kogemuse osaliseks,
mis juhtis teda tema Messia juurde.
Tere tulemast saatesse, Alan Shore! Nii tore, et olete siin.
Tänan! On tore olla siin.
Apostel Pauluse lugu puudutas teid niivõrd,
et teil on ühe-mehe-näidend,
mida olete üle 20 aasta erinevates maades esitlenud.
Mis teid apostel Pauluse loos nii väga puudutas?
Apostel Pauluse jõuline, pühendunud, kirglik isiksus
hakkas tõmbama mind niipea,
kui olin lugenud tema kirju Uues Testamendis
peale seda, kui minust oli saanud usklik.
Paralleeli saab tõmmata sellegagi, et ta oli evangeeliumi vastane,
nii nagu minagi kord olin.
Kuid ta pöördus väga ootamatult ja väga võimsal moel
tänu Püha Vaimu ligiolule
ja sama juhtus minugagi 1974. a. suvel.
Nii et, kuigi ma ei saa end iialgi võrrelda Paulusega
selle mõju osas, mida ta elu maailmale avaldas,
siis need kaks asja -
vastuseis kristlikule sõnumile ja ootamatu muutus,
on need asjad, mis köitsid mind tema isiksuse juures
ja mis lõpuks panid ka aluse sellele draamale,
mida olen laias laastus esitanud pea 600 korda
viimase veerandsaja jooksul.
Ma ei pea enam apostli esitamiseks
oma habet valge puudriga valgendama,
sest olen täna umbes sama ealine kui Paulus,
kui ta oma usu pärast hukati.
Selles näidendis on üks stseen, kus Paulus on vanglas.
Kas võiksite kirjeldada neid tundeid, mis teid valdavad,
kui mängite teda seal vangla stseenis?
Milliseid tundeid see endaga kaasa toob?
Kogu näidend toimub Pauluse maise elu viimasel õhtul.
Hommiku koites juhatatakse ta oma kongist välja,
ta peab käima maha lühikese maa
ja siis ta hukatakse roomlaste poolt.
Nii et kogu see näidend on kui tagasivaade
tema elule ja teenistusele
tema hukkamise valguses.
Ta vaatab tagasi oma pikale teenistusele,
olles tänulik Jumalale, et Too ta üldse välja valis
ja teda selliselt kasutas.
Ta omab täit rahu selles osas, et on minemas vastu surmale
ja sel hetkel juba lausa isegi ootab seda.
Ta tunneb tohutut rõõmu selle üle, kuidas Jumal on tegutsenud ta elus
ja kasutanud teda.
Kuid nii nagu Paulus,
nii sirutute teiegi juutideni, õpetades samal ajal ka kristlasi.
Milline on te peamine sõnum,
mida Ameerika kogudustega jagada tahate?
Ameerika koguduste ja nende liikmetega on kaks asja.
Esimene igatsus on õhutada neid mõistma
Jeesuse elu ja teenistust juudi kontekstis,
kus see kõik ju toimus.
Seda selleks, et nad suudaks vaadata juudi maailma sügavustesse,
mis omakorda kasvataks tänu nende enda usu eest.
Teine eesmärk aga on jõuda evangeeliumiga juudi rahvani
et nad võtaks evangeeliumi kui juudilikku sõnumit,
mida kuulutas juudist Messias
ja seda esmalt just juutidele.
See oli juudi kirjade ettekuulutuste ja tõotuste täitumine.
See kõik toimus tõotatud maal ja templi kontekstis,
nii et juudid peaks seda kõike mõistma.
Nii et ma tahan esitleda evangeeliumi selliselt nagu seda mulle esitleti -
et see oleks loogiline juutide jaoks
ja mitte kui mõni võõras usk judaismiga võrreldes.
Mis oleks mõned need asjad,
mida kristlased võiks juudi juurte kohta õppida,
mis puudutab me usku?
Esiteks,
ainuüksi juba nimi Messias pole lihtsalt suvaliselt lambist pärit.
Kõige esimene kord, mil me Jeesusega kohtume -
seda kõige esimese evangeelimi kõige esimeses peatükis
ja esimeses salmis,
kus on toodud välja Jeesuse, meie Messia, sugupuu.
Ta oli Taaveti poeg, kes oli Aabrahami poeg.
Sel samal hetkel,
mil kohtume Jeesusega Uues Testamendis,
kohtume me Jeesusega,
kes on väga otseselt asetatud
juba olemasolevate tõotuste raamistikku,
mille Jumal oli andnud Iisraeli lastele.
Jeesust pole võimalik üdini mõista, kui me ei mõista seda konteksti,
seda avastades ja seda mõistes.
Oletame, et oled laps, kes ronib oma kodumaja pööningule
ja leiab sealt albumeid ning mälestusraamatuid
sugulaste kohta, kelle olemasolust sul polnud aimugi.
Sa puhud tolmu neilt albumitelt ja vaatad pilte sugulastest,
kelle olemasolust sul polnud aimugi.
Sama lugu on ka paljude kristlastega,
kes avastavad juudi kirjade ajalugu ja prohvetite sõnumeid,
mõistes, kui palju need kõik on seotud Jeesuse elu ja teenistusega
Alan, mainisite, kui oluline see on näidata juutidele,
et Jeesus on ka juut.
Kui oluline on näidata kogu seda pärandit juutidele.
Te ise kasvasite üles New Yorgis
juutide ja katoliiklastest itaallaste-iirlaste seas
Millisena te ise tol ajal kristlust nägite?
Kristlus näis mulle kui millegina, mis on teiselt planeedilt.
Olles sündinud 50'ndatel ehk üsna varsti peale II Maailmasõda,
siis holokausti sündmuste vari ulatus isegi Ameerikasse.
Seetõttu saatsid ka vanemad oma lapsi just nimelt juudi koolidesse,
et kasvatada neid tingimata üles juudi lastena
tänu Euroopas toimunud kohutavale tragöödiale.
Juudi inimestel oli väga raske minevik kogudusega seoses
ja seda eriti veel Euroopas.
See puudutas nende tagakiusu.
Tagakiusu nii kristlaste kui natside poolt ja kogu holokausti.
Kõik need lood kokku saatsid mulle sõnumi,
et kristlased on ohtlikud ja neid tuleb vältida.
Ühtlasi jätsid need ka mulje, et Jeesus võis ju isegi juut olla,
kuid Tema järgijad kohtlesid meid kohutavalt,
lausa julmalt
ja seetõttu tuli kristlasi karta.
Nii et isegi, et mul oli koolis kristlastest sõpru,
laiutas meie kõigi - minu, juudi kogukonna
ja kristlaste kogukonna vahel üks suur eraldav müür.
Nii et, me küll õppisime elama nendega,
kuid kahtlused püsisid alati õhus tänu sellele kohutavale ajaloole,
mida juudid eriti tänu kristlastele Euroopas üle elama pidid.
Kuid siit saamegi minna edasi selle loo juurde,
mis teiega Pariisis juhtus.
Ütlesite, et õppisite elama väga eraldatud elu kristlusest.
Mis siis juhtus, mis äratas teis huvi ja tõmmet Jeesuse kui Messia poole?
Reisisin 1974. a. suvel mööda Euroopat ringi.
Olin nö seljakoti sell, kes ööbis noorte hostelites
ja veetis oma 6-nädalase reisi viimase nädalavahetuse Pariisis.
Peatusin ühes kristlikus hostelis, mis asus kirikus.
Hommikul ärgates kuulsin kisa ja needmist
tosinas erinevas keeles.
Keegi oli tol ööl lasknud näppudel käia ehk siis varastanud seal
ja ma olin üks tema ohvritest.
See oli ainus öö, kus olin võtnud endalt rahavöö seljast
ja hommikul ärgates oli see läinud ühes kogu mu raha, passi
ja muude dokumentidega. Sh mu kojulennu piletiga.
Kõik, mis mulle oli jäänud, oli vaid mu must pesu.
Mäletan, kuidas istusin seal oma voodil
ja palusin oma eeldavasti esimese palve
peale mu Bar-mitsvat.
"Issand, kui oled tõesti olemas, siis see pall on nüüd Sinu väravas."
Palusin selle palve, sest mul tekkis hullumeelne idee.
Oleksin ju võinud lasta kodustel omale raha üle kanda,
kuid otsustasin vaadata, mis minuga juhtub,
kui viibin seal võõras linnas oskamata kohalikku keelt
ja omamata mingeidki ressursse.
Ütlesin, et olen Jumala laps
ja kui Ta tahab kanda hoolt mu eest, tore!
Kui ei, siis lihtsalt surengi seal Pariisis.
Olin üks õnnetu inimene,
olles otsinud vastuseid väga pikka aega.
Tehes pika jutu lühikeseks,
siis läksin samal päeval külastama Louvre muuseumi.
Hosteli juht andis meile kõigile mõned frangid, mille eest süüa osta
ja ütles, et võime jääda sinna mõneks päevaks,
kuniks kõik laheneb.
Nii et otsustasin lihtsalt jätkata vaatamisväärsuste vaatamisega.
Louvres kohtasin üht noort naist Wisconsinist,
kes oli väga sõbralik ja hakkas minuga suhtlema.
Rääkisin talle pisut ka kõigest juhtunust.
Kuid et teha pikk jutt jälle lühikeseks,
siis selle mõne päeva jooksul arenenud igati siivast sõprusest
tuli ilmsiks,
et selle naise näol oli tegu väga elava ja pühendunud usklikuga.
Mul oli kristlastest vägagi nadi arusaam.
Pidasin neid rumalateks ja igavateks, kel puudub igasugune kujutlusvõime.
Kuid see naine polnud rumal, tal oli võrratu kujutlusvõime
ja ta oli kaugel igav olemisest.
Mida enam temalt tema kohta küsisin,
seda enam hakkas ta minuga evangeeliumi jagama.
Seda selliselt, kuidas ühel juudil on seda tarvis kuulda.
Ta esitles Jeesust kui juuti.
Ta esitles Teda kui kedagi,
kes tuli täide saatma meie oma juudi kirjades kirjutatut.
Ma polnud elu sees midagi sellist kuulnud!
Olin alati arvanud,
et kristlus lihtsalt ilmus kusagilt välja.
Mul polnud õrna aimugi,
et see oli 1. saj. juudi elu liikumine Iisraelis.
Hakkasin korraga mõistma seda kõike ja nägema esiteks seda,
et kui hakkaksingi uskuma Jeesusesse,
jääksin ma ju ikka edasi juudiks.
See oli olnud minu kui juudi jaoks
kõige suurem ja raskem psühholoogiline barjäär
kuulda ja võtta vastu evangeeliumi.
Sõnumit, mida olime kuulnud juba lapsepõlvest saati,
kus meil oli võimalus kas uskuda Jumalasse või mitte,
kas minna sünagoogi või mitte.
Sellest kõigest hoolimata võisime ikka olla juudid.
Kuid üks asi, mida me kunagi ei tohtinud,
ilma, et oleksime kaotanud oma juudiks olemise,
oli uskuda evangeeliumisse.
Ja nüüd korraga sain ma teada, et evangeelium on juudilik!
Peale seda, kui mu süda oli pisut pehmenenud
selle sõnumi suhtes,
juhtus minuga seal Louvres midagi väga võimast.
Tänu kõigile neile muuseumis olevatele kunstiteostele
ja tänu mu sõbra, Sarah, ligiolule.
Tänu neile kahele aspektile
kogesin ma enneolematut ja kirjeldamatut Jeesuse ligiolu
ja Püha Vaimu väge.
Ma ei osanud seda kõike isegi väljendada, kui see kõik juhtus.
Mul puudus selleks vastav sõnavara, et kirjeldada minuga toimuvat.
Ainus, mida ma teadsin, oli see, et tänu neile kunstiteostele
ja Issanda ligiolule sõber Sarahs,
kohtusin ma korraga
Jeesuse ehk Messia elava reaalsusega.
Ja see oli minu jaoks hirmutav,
sest ma ei teadnud, kuidas sellele reageerida.
Sest teadsin kohe alguses, et kui reageeringi sellele,
pean ka reageerima sellele kutsele,
mille kõige loodu Jumal oli mulle esitanud.
Kuid ma polnud kindel,
kas olen valmis seda kutset vastu võtma,
kuna arvasin, et olen ise oma elulaeva kapten.
Kuid ehk oli see just see hetk, kust polnud enam tagasiteed?
Olite juba kuulnud tõde
ja ka kogenud seda,
mistõttu kuidas see olekski olnud võimalik
pöörata selga sellele?
Väga õige!
Sest ma teadsin, et kui pöördungi tagasi,
elaksin pettuses kogu oma ülejäänud elu.
Ütlen inimestele alati,
et nad oleksid ettevaatlikud, kui paluvad kuulda tõde.
Sest tõde, mida kuulete, ei pruugi olla see, milleks olete valmis
See ei pruugi olla tõde, mida eelistaksite või mis teile meeldib,
kuid kuna olete ise selle esile kutsunud,
siis seal see on!
Võite ju teha näo, et midagi ei juhtunud
ja elada kogu oma ülejäänud elu pettuses,
või siis reageerida sellele hirmuäratavale kutsele,
mille kogu loodu Jumal on teile esitanud.
Seda isegi kuni sinnani välja nagu Paulus küsis Damaskuse teel:
"Issand, mida Sa tahad, et ma teeksin?"
Nii pidin ka mina seda küsima.
Mu elu on olnud vastus Jumalale.
Mitte ehk täiuslik vastus,
aga siiski vastus küsimusele, mis mulle 40 aastat tagasi esitati.
Mida me võime te kogemusest õppida,
kui tahaksime ka juutidele Messiast rääkida?
Võiksite te ehk selgitada teatud kultuurilisi erinevusi,
mida oleks oluline teada.
See on väga hea küsimus.
Usun, et evangeelium on kõigile - olgu siis juutidele või mittejuutidele.
Kuid igas kultuuris on omad takistused
ja nii on ka oma eripärad selles, kuidas jagada evangeeliumi juutidega.
Esimene asi puudutab usaldust, mis on juutide jaoks väga oluline.
Seetõttu nõuab evangeeliumi jagamine juutidele
rohkelt kannatlikkust.
Kui sul on võimalus luua ehe ja usaldusväärne suhe
oma juudist sõbraga,
siis hakka esitama talle küsimusi tema juudi identiteedi kohta.
"Kas sa tähistad paasapühi?"
"Mis on need aspektid su elus, mis teevad sellest nö juudiliku elu?"
Ja kui siis see juudist isik hakkab vastama,
võib tema omakorda esitada sulle küsimusi
sinu ristiusu kohta.
Nii et läbi selliste mugavate ja usaldusväärsete kohtumiste
saab evangeelium kõige paremal moel edasi antud.
Mäletan väga selgelt, kuidas mu sõber Sarah seal Pariisis
küsis ikka väga palju mu juudi tausta kohta.
Kuna ta näitas üles huvi mu vastu,
oli see täietsi loomulik, et ma näitasin üles huvi tema vastu
ja kui ta siis hakkas minuga evangeeliumi jagama,
olin ma palju enam avatud seda kuulama.
Nii et, ennekõike tuleb rajada üks usalduslik alus,
enne, kui inimene saab tähendusrikkalt vastata
ja see nõuab rohket kannatlikkust.
Juudi inimesed tervikuna on vägagi head suhtlejad.
Nad tahavad kuulda, mis sul on öelda
ja omada samas võimalust öelda ka seda, mida neil on öelda.
Kuid see peab toimuma turvalise ja usaldusväärse suhte kontekstis.
Olete viinud ka läbi doktoritöö
juutide-ameeriklaste suhete kohta Ameerikas.
Oleks väga huvitav kuulda, kuidas need suhted on arenenud,
kas esineb mingit antisemitismi jne.?
Jagage palun oma avastustest.
Nimetatud doktoritöö keskendus juutide-ameeriklaste suhetele USA's
natside valitsusajal.
Enne 1920'ndaid polnud midagigi,
mida annaks kirjeldada,
kui juutide-ameeriklaste vahelisi suhteid.
Jah, seal võis olla juute ja kristlasi, kes olid omavahel sõbralikud -
rabid, pastorid, preestrid,
kuid seda vaid üksikisikute tasandil ja seda siis 1920'ndatel.
Alles peale Hitleri esile tõusmist
hakkasid juudid ja kristlased tegema rohkem koostööd,
et seista vastu antisemitismile
ja protesteerida kõige vastu, mida Hitler oli tegemas
esmalt siis Saksamaal ja hiljem kogu Euroopas.
Nii et see kohutav sõda tõi hoopis USA juudid ja kristlased kokku?
Tõi tõesti.
See naljakas lugu oli see, et kristlased pidid leidma põhjusi,
kuidas muuta juudid meeldivaks enda jaoks.
"Jah, Hitler on halb ja vihkab juute.
Meie oleme head,
kuid kas see tähendab, et juudid peavad meile meeldima?
Ja kui nad peavad meile meeldima, siis miks?"
Nii et kristlased pidid leidma põhjusi, et juudid hakkaks neile meeldima
ja nad pidid hakkama seisma juutide eest.
Nii leiti üles erinevaid asju,
mida juudid olid panustanud Ameerika ellu.
Leiti, et juudid on kodanikena väga väärtuslikud jne.
Kuidas on see olukord tänasega võrreldes muutunud?
Toimub erinevaid juutidele ja kristlastele mõeldud konverentse.
Juudid andsid ka välja ühe dokumentaali "Rääkides tõtt",
mis sätestas põhialused juutide-kristlaste vahelisele dialoogile
ja andis mõista, mida juudid püüavad saavutada
taolise vastastikuse suhte kaudu.
Üks vastuolulisi aspekte juutide-kristlaste vahelises dialoogis
on see,
et selleks, et üks juut võiks tunda end kristlaste seas mugavalt
kasvõi taolistel konverentsidel,
peaks kristlased jätma oma traktaadid ukse taha
ja mitte hakkama kõige otsesemal moel
juute evangeliseerima.
Sest juudid üldiselt ei soovi langeda taolistesse aruteludesse.
Nii et juutide-kristlaste dialoog juudi vaatenurgast
on julgustada kristlasi seisma vastu antisemitismile
ja seisma koos Iisraeliga,
kuid jätma samas oma evangeelsed materjalid koju.
Kuidas on antisemitismiga lood Ameerikas?
Milline see olukord võrreldes Euroopaga on?
Kõik, mis praegu, peale valimisi on toimumas
ja ma ei hakka siinkohal avaldama arvamust valimiste kohta,
siis tundub, et USA's valitseb praegu üks vihane ja agressiivne hoiak,
mis väljendab end läbi antisemitistlike ähvarduste
juudi keskuste vastu.
Ma ei räägi siinkohal 1-2 juhtumist, vaid ikka suuremast hulgast.
Lisaks sellele veel surnuaedade rüüstamised,
mis pole küll midagi uut, kuid mille arv näikse kasvavat.
Nii et, juudi organisatsioonid jälgivad väga tähelepanelikult
nende vastu suunatud ähvardusi ja rünnakuid,
kuid kõige selle kasv on murettekitav.
Antisemitismist lähtuv pinge on alateadlikult alati olemas olnud.
Seda läbi kogu Ameerika ajaloo.
Kuid tavaliselt on ka alati leidunud mõni väike, äärmuslik seltskond,
kes tegeleb taoliste asjadega.
Kuid need äärmuslased tunduvad muutuvat üha tavalisemaks
ja see on kindlasti väga suureks mure allikaks
nii juudi juhtidele, kogukondadele kui juutidele üksikisikutena,
kes on Ameerika kodanikud.
Me oleme harjunud nägema seda kõike Euroopas,
kuid mitte nii palju Ameerikas
ja see on meie jaoks vägagi murettekitav.
Mida saaks kristlased teha,
et seista oma messiaanlike õdede-vendade kõrval
ja juutide kõrval tervikuna?
Mis puutub sellesse,
mida kristlikud kogukonnad saaksid teha,
siis üks on kindlasti see,
et kutsuda messiaanlikke juute kõnelema enda juurde,
kus nad saaksid kas juhtida teenistust paasapühade ajal
või jagada sõnumit ristiusu juudi juurte kohta.
Olen eeldavasti oma teenistusaja jooksul
külastanud viimase 20 aasta jooksul 750-800 kogudust.
Need kogudused on kutsunud mind külla
ja ma olen saanud aidata neil mõista
kõike seda, millest oleme ka täna rääkinud -
juutluse kontekstist Jeesuse elus ja teenistuses;
Jeesuse tegevuse seotusest templi-, pühade- ja kõige muuga.
Seda kõike saab siis teha kristlikes kogukondades.
Mis aga puudutab ühiskonda laiemalt, siis kristlased peaks tõusma esile
ja andma inimestele teada, et antisemitism ei ole aktsepteeritav.
Ei avalikult ega ka muidu.
Ja lihtsalt rääkima inimestega ning aitama neil sellest üle olla.
Mainisite, et tunnete end kui vennana nii kristlastele,
kui ka neile juutidele, kes ei usu Messiasse.
Kuidas see mõjutas te enda identiteeti,
kui teist sai messiaanlik juut?
Paljud messiaanlikud juudid ütleks teile
ja minu puhul veel eriti...
Kui ma Jeesuse oma ellu vastu võtsin,
arvestasin vägagi selle hinnaga, millest ka Piibel räägib.
Mõtlesin endamisi,
mida ma tegema pean, et saada kristlaseks?
Kas ma pean lakkama olemast juut?
Kas ma pean õppima mängima golfi või minema jahile -
mida iganes paganad nädalavahetustel tegid.
See kõik oli nii segadusttekitav.
"Kuidas ma küll olema peaks?"
Kuid paljud messiaanlikud juudid ütleks teile,
et peale seda, kui nad Messia vastu võtsid,
sai hoopis üks juudi identiteedi tasand veel lisatud nende ellu,
mille olemasolust polnud neil aimugi.
See identiteet peitub Uue Testamendi tões.
Nii et, nii palju, kui oskasin end altarile tuua,
et anda end üle Issandale ja võtta Ta oma ellu vastu,
sain ma ühe meeldiva üllatuse osaliseks,
mille kohaselt mu juudi identiteet ei kadunud kuhugi kristluse sisse ära,
vaid see hoopis kasvas ja tugevnes,
kui minu suhe Jeesuse kui Messiaga kasvas ja tugevnes.
Ja see on see koht,
kus Pauluse sõnad saavad nii tähendusrikkaks mu jaoks,
kui ta räägib oma lähikondlastest.
Ta oli valmis loobuma oma elust ja isegi oma päästest,
et ta rahvas võiks saada päästetud.
Nii et, isegi, et ma tean,
et ma olen vend iga uskliku jaoks, kes usub Messiasse -
olgu ta siis juut või mitte,
siis samas samastan ma end ka Pauluse armastatud lähedastega,
sest nad on seda minugi jaoks.
Mu palved nende osas on samad, mida Paulus palvetas
ja ma palun neid läbi sama Vaimu, mis andis Paulusele väe,
et mu kallid lähikondlased
võiks saada osa
evangeeliumis peituvast lunastavast väest.
See on võrratu!
Aitäh teile, Alan Shore, selle intervjuu eest
ja ma soovin te teenistusele palju õnnistusi.
Aitäh kutsumast!
Tõlge: Anne-Ly Raukas