INTERVJUU
Tere tulemast ja tore, et olete meiega!
Minu tänane saatekülaline
on liikunud ringi kriminaalses ringkonnas.
Tal oli raha ja mõjuvõimu.
Kuid ometi oli ta nõus sellest kõigest loobuma,
et kogeda midagi paremat.
Tere tulemast saatesse, pastor Aykasar Ovsepyan!
Aitäh kutsumast!
Olete evangeelse koguduse pastor Schlüsselburgis.
Teie koguduse liikmed kuulutavad Kristust
nii oma elu kui tegudega.
Rääkige palun,
kuidas teie linna inimesed reageerivad pääste-sõnumile
võrreldes tänasega ja ajaga 20 aastat tagasi.
Erinevus tänase ja tolle aja vahel on kui öö ja päev.
Tänapäeva inimesed võtavad vastu nii Jeesuse,
Jumala Sõna kui ka Püha Vaimu.
Samas aga puudub möödunud aegade aktiivsus
ja imetlus.
Kui paljud inimesed võtavad selle tõeliselt vastu,
andes oma elu Jeesusele Kristusele?
- Kuidas see evangeliseerimine üldse käib?
Kas te lähenete isiklikult või käite kodudes?
Me koguduse liikmed evangeliseerivad nii tänavail
kui igal pool mujalgi.
Jumal on andnud neile tarkuse, kuidas ja mida teha.
Vahel osad jagavad ka traktaate.
Kuna ma ise olen eelkõige siiski jutlustaja,
kestavad minu vestlused inimestega 15-20 minutit
ja umbes 90% inimestest võtavad Jeesuse vastu.
- Suurem osa neist puhkeb nutma.
Sellest on näha, kuidas kõik vajavad elavat Jumalat.
Kui kuulutame Jumala Sõna Tema vaimus ja armastuses,
siis Jumal ka puudutab inimesi.
Mainisin algul, et liikusite ringi kriminaalsetes ringkondades.
Seetõttu oleks väga huvitav kuulda te lugu.
Sest kurjategijaks ei saada ju kusagil õppeasutuses,
mistõttu kuidas sattusite sellisesse olukorda
ja millest teil elus puudu oli?
Kui aus olla, siis ei tahaks väga oma minevikku meenutada,
aga samas peitub Piibli sõnul tunnistuses vägi.
Seetõttu võin siis sellest ka pisut jagada.
Ma ei olnud mingi kurjategija.
Olen omandanud kõrghariduse.
Ma sündisin Armeenias, lõpetasin ülikooli disaini alal
ja läksin seejärel sõjaväkke.
Nõukogude Liidu ajal määrati mind teenima Peterburi.
Jalaväeteenistus kestis 1,5 aastat.
Ma ei tundnud veel tol ajal elavat Jumalat.
Nime poolest olin siiski religioosne usklik.
Armeenia on üks esimestest maadest, mis pöördus ristiusku.
Ma palvetasin, et Jumal viiks mind sealt ära
ja kui imekspandav see ka poleks - mind viidigi sealt ära!
Otse Peterburi.
Käisin Arhitektide Akadeemias ja töötasin disainerina.
Tundsin juba siis, et olen tühi.
Olin rahulolematu ja kurb.
Sõjaväest polnud selles osas samuti mingit kasu.
Arvasin, et seal saab minust mees,
kuid tundsin seal end veelgi kurvema- ja tühjana.
Samas kohtasin Peterburis üht venelannat.
Käisime sõjaväe ajal linna peal vaba aega veetmas.
Olid erinevad kokkusaamised, tantsuõhtud jms.
ja seal me kohtusimegi.
Ma ei olnud küll tookord veel usklik, kuid ütlesin Jumalale,
et sellest naisest peab saama minu naine.
Palvetasin ja palusin seda Jumalalt.
Olin patune inimene ega teadnud, et see oligi Jumala plaan.
Jumal teadis, keda kellelegi anda.
Sest kui Jumal valib ka oma sulaseid,
siis Ta valib neid, keda Tema vajalikuks peab.
Nii me siis abiellusime ja ma olin mõnda aega õnnelik.
Kuid tegu oli inimliku õnnega, mis sai mingi hetk otsa.
Mesinädalad olid toredad, kuid seejärel saabus tühjus.
Kui mainisite enne mu kuritegelikku tausta,
siis ma arvasin, et pean alustama äritegevusega.
Ja siis saabus hall argipäev?
Abiellumine oli kui ilutulestik, mis kestab vaid hetke.
Usun, et see on kõigi puhul nii.
Osade õnn võib muidugi õitseda ka kauem.
Kuid ma ütlesin naisele, et midagi on viltu
ja me mõlemad olime kurvad selle pärast.
Käisime küll õigeusu kirikus ja süütasime küünlaid,
kuid midagi ei muutunud.
Seejärel otsustasin alustada äritegevusega.
Meil oli 15 väikest kauplust, baar, kohvik ja šašlõkibaarid.
Ostsin isegi ühe trolli,
mille muutsin liikuvaks kebabi restoraniks,
kus müüdi šašlõkki jms.
Palju inimesi seal linnas elab?
Tol ajal umbes 12 000 ja täna umbes 15 500.
Teil oli siis 12 000 elanikuga linnas 15 äri,
mis on ju üsna hästi.
Olite siis üsna mõjuvõimas inimene,
kuna teil käis nii vilgas äritegevus?
See kõik oli Sankt Peterburis ehk tolleaegses Leningradis.
Tegelikkuses valitses 90'ndatel kogu äritegevuse üle maffia.
Meeldis see sulle või mitte.
Tagamaks omaenda turvalisust, liitusin automaatselt selle pundiga.
Nii et mul oli nö kriminaalidest sõpru.
Ja kuigi ma ise polnud nendesugune, märkasin siiski,
kuidas ka mu enda loomus hakkas muutuma.
Millal te elus see pööre toimus,
kui mõistsite, et ka raha ja võim ei saa teid enam aidata?
Tavaliselt toimub taoline pööre palve peale -
kui inimene palub Jumalalt abi ja enese ilmutamist.
Kas teil toimus taoline pööre?
Mainisin juba kahte juhtumit.
Sõdurina jooksin 30-kraadises pakases põllu peal.
Mulle ei meeldinud see üldse, kuna olin harjunud soojaga.
Siis palusingi, et Jumal viiks mu sealt ära.
Kui kohtasin oma naist, palusin, et võiksime abielluda.
Kolmas pöördepunkt oli see, kui mõistsin, et õnn ei peitu rahas.
Olin omadega täiega meeleheitel.
Tol ajal oli maffia linnas suureks probleemiks
ja KGB eriüksuslased hakkasid neid taga ajama.
Minagi istusin 2 päeva türmis, kuna olin ühes kambas nendega.
Teadsin, et neil pole kavatsustki mind sealt välja lunastada
ja see on mu lõpp.
Olles pidanud aasta vanglas olema,
põlvitasin igal hommikul k 7-10'ni Jumala ees ja palusin:
"Jumal, kui Sa oled olemas, siis palun aita mind!
Luban, et panen kõik oma poed kinni ega vaja enam mingit raha."
Lubasin, et astun sellest süsteemist välja
ja ühtlasi lubasin ka hakata Jumalat teenima.
Ma isegi ei tea, miks seda ütlesin,
kuid tavaliselt on inimestel sellistes olukordades kombeks
mesijuttu ajada.
Võimalik, et see oligi nii.
Ometi purskus see lubadus otse mu hingest ja südamest.
"Kui oled olemas ja aitad mind, siis ma teen seda."
Kahe tunni pärast peale seda viidi mind ülekuulamisele.
Pidin kirjutama alla ühele paberile, kus mul keelati linnast lahkuda.
Ma lausa tormasin sealt välja.
See oli mu jaoks šokk,
kuid samas mõistsin, et Jumal on olemas.
Sealt hoonest välja astudes oli tunne,
oleks mind otsekui keeva veega üle valatud.
Hakkasin värisema ega saanud aru, mis toimub?
Hiljem sain aru, et see oli Püha Vaim.
Ta ei saanud mind veel sel hetkel täita,
kuna olin endiselt ju patune veel.
Läksin ehmununa koju ega suutnud kuidagi rahuneda.
Alkoholist ja suitsust polnud ka mingit abi.
Siis aga koputas mu uksele üks jutlustaja.
Ta tuli sisse ja rääkis Jeesusest.
Ja nii kohtuski te pere Jeesuse Kristusega?
Jaa. Ja see oli imeline!
Rääkige palun ka pisut oma perest. Teil on naine ja lapsed?
Teenite te kõik koos koguduses?
Mu naise nimi on Elena.
Usklikuks saades oli me tütar Diana 8-aastane.
Olime kõik šokis,
kui kuulasime seda jutlustajat rääkimas meile Jeesusest.
Kogesime, kuidas Püha Vaim meid puudutas.
Mäletan, et nutsin selle sõna peale, kuna see puudutas nii väga.
Kui jutlustaja on siiras ja ehe, saab Jumal ka puudutada.
Mõistsin, et Jumal ise oli läkitanud selle jutlustaja meile.
Jutlustaja võib ju ehe olla,
aga kui Jumal pole teda läkitanud, ei saa ka Jumal inimesi puudutada.
Igal juhul, me oleme nüüd kõik usklikud.
Algul küll võtsime vaid mina ja mu naine Jeesuse vastu
ja me hakkasime koos koguduses käima.
Kuidas te vaimulikult kasvama hakkasite?
Hakkasite käima koguduses,
kuid saite te ka mingit vaimulikku õpetust?
Ehk siis, kuidas pastorid õpivad pastoriteks?
Milline teekond tuleb selleks läbida?
- Ma käisin Piiblikoolis.
Ja siis Jumal ilmus mulle ning ütles,
et pean oma korteri maha müüma ja kolima Schlüsselburgi.
Kui aus olla, siis ma ei tahtnud seda teha.
Kuid Jumal oli sellest ka mu abikaasale rääkinud
ja ta ütles, et peame minema.
Mõistsin, et mul pole kuhugi peitu pugeda,
mistõttu müüsimegi oma korteri Peterburi kesklinnas
ja kolisime Schlüsselburgi.
Nii et te kolisite Schlüsselburgi.
Mida te seal teha kavatsesite?
Kas hakkasite tänavatel kuulutamas käima
või kuidas teil üldse õnnestus kogudus rajada?
Algul üritasin teha nii nagu teised, aga see ei õnnestunud.
Küsisin siis Jumalalt:
"Kas mitte Sina polnud see, kes mind siia saatis?"
Jumal vastas, et ma ei tee nii nagu Tema tahab,
vaid nagu ise vajalikuks pean.
Küsisin siis, mida ma tegema pean,
mispeale Jumal käskis üürida kõige suurema saali.
Ütlesin, et olen alles noor usklik
ega saa väikestegi asjadega hakkama,
kuid see oli Jumala tahe.
Nii rentisingi saali, kus oli kohti 550-inimesele.
Jagasime väikesi reklaamlehti.
Õhtul k 19.00 läksime koos muusikuga kohale.
Saal oli täis ja seal oli umbes 600 inimest.
Ei mäletagi enam, kuidas alustasin või lõpetasin,
kuid jutluse lõpus langes Püha Vaim üle kogu saali
ja inimesed võtsid Jeesuse oma ellu vastu.
Kui oleme sõnakuulelikud Jumalale, hakkavad ka asjad sündima.
Minu jaoks oli see ühtaegu uskumatu kui üleloomulik.
Oma inimlikkuses asju ajades saamegi aga vaid teha nii palju,
kui inimlikult oskame ja teame.
Oma isklikke ambitsioone järgides võib täiega põruda.
Nii et rentisite suure saali,
kuhu tuli kohale 600 inimest?
Taoline ettevõtmine ei jää kindlasti tähelepanuta.
Kindlasti pöörasid linnaametnikudki sellele tähelepanu.
Kuidas nad sellele reageerisid?
Esimene reaktsioon tuli siiski vaimulikust ringkonnast.
Oli ju tegu paganliku linnaga.
Loodetavasti ma nüüd ei solva kedagi,
aga seal polnud tol ajal ühtki elavat kirikut ega kogudust.
Hingevaenlane ilmselt mõistis, et kui nii edasi läheb,
võib ta kaotada oma meelevalla all olevad inimesed.
Mingi usuline rühmitus kaebas meie kohta linnapeale,
nõudes, et me uksed pandaks kinni ja nii ka läks.
Nutsin taas Jumala ees.
Kõik need 600 inimest olid nüüd laiali pillutatud.
Jumal aga vastas: "Võta rahulikult. Nad ei ole mitte sinu, vaid minu omad"
See vastus murdis minu arusaama sellest,
otsekui kogudus kuuluks mulle
või et mina olen selle eest vastutav.
Jumal rahustas mu maha
ja julgustas mind minema linnapea jutule,
öeldes mulle esmalt, mida seal rääkima peaksin.
Jumal palus, et räägiksin talle Jeesusest,
et ta võiks Ta vastu võtta.
"Aga kui ta ei võta seda sõna vastu?"
Jumal vastas, et tõenäoliselt nii lähebki.
Küsisin, et mida ma siis teen?
Jumal ütles seepeale,
et võtaksin paberi ja kirjutaksin sinna,
et kui ta seisab vastu evangeeliumile -
mitte mulle või kogudusele, aga Jumalale ja evangeeliumile,
siis Jumal kõrvaldab ta ametist.
Ütlesin Jumalale, et mind pandaks sellise teo eest kinni.
Jumal aga käskis kirjutada.
Seejärel läksin ja rääkisin linnapeale Jeesusest.
Ta oli õigeusklik ega võtnud seda vastu.
Ütles, et talle pole seda vaja.
Tean isiklikult paljusid õigeusu kirikuid,
kes armastavad Jumalat kõige täiega.
Seal on võrratuid inimesi.
Palusin seejärel linnapealt luba evangeeliumi kuulutamiseks.
Ta keeldus sellest.
"See on Venemaa ja see on meie linn."
Seejärel andsin talle selle paberi ja ütlesin, et Jumal ütleb järgmist:
"Austatud proua, kui seisate vastu evangeeliumile,
kõrvaldab Jumal teid ametist."
Kuu aja pärast nii läkski.
Jagasite üsna üksikasjalikult vägagi üleloomulikest juhtumitest.
Kui Jumal ütleb oma rhema-sõna, tuleb sellele kuuletuda.
Tuleb teha, mida Ta ütleb.
On võrratu kuulda teie tunnistust, Jumala au kohta;
selle kohta, kuidas Jumal hakkab tegutsema,
kui oleme Talle kuulekad.
Huvitav on ka kuulda tunnistust sellest,
kuidas leidsite oma kogudusele koguduse hoone.
Rääkige ka sellest palun veidi.
Mõtlesin taaskord ambitsioonikalt,
et kui meil saaks 600 inimest päästetud,
siis me vajaks ju suurt, korralikku hoonet.
Nii siis palvetasimegi, et Jumal annaks meile oma pinna.
Ta juhtis mind palve ajal randa jalutama
ja näitas mulle üht vana, mahajäetud kohvikut.
See mahutas maksimum 100 inimest.
Ta käskis mul osta selle hoone.
Mõtlesin endamisi, et see küll pole Jumala vääriline.
Jumal andis korralduse, aga mina ei tahtnud.
Ütlesin siis majaomanikule, et tahaksin selle hoone ära osta.
Ta küsis, palju olen nõus selle eest maksma?
Oleksin meelega tahtnud pakkuda summa,
millega ta poleks nõus olnud.
Nii pakkusingi talle naeruväärselt väikese summa,
kuid ta oli sellega üllataval kombel nõus.
Nii me selle maja saimegi, hinnaga u 1000 dollarit.
Kuid meil polnud seda summat veel olemaski,
nii et ma ei teadnud, mida teha.
Olime isegi rahaliselt üsna raskes seisus,
sest hakates misjonärist jutlustajaks, polnud mul selja taga ühtki kogudust.
Jumal kindlasti tahtis, et ma ei toetuks ühelegi kogudusele,
vaid Temale kui üleloomulikule Jumalale.
Kogudus, kust teele läksin, oli tore.
Kes aga tuli vallandatud linnapea asemele?
Kõik kristlased igatsevad ju sellise linnapea järele,
kes peaks silmas linna parimat.
Sellist linnapead ma palusingi.
Uus linnapea määratigi ametisse
ja ta tahtis kohtuda minuga, kuna oli meist palju kuulnud.
Kutsusin ta meile külla, et võiksime kõigest lähemalt rääkida.
Nii ta saabuski õhtul k 7 koos abikaasaga meile külla.
Rääkisin neile õhtusöögi järel nii Jeesusest kui meist endist.
Jumal tegutseb võimsalt, kui evangeeliumi kuulutatakse.
Jumal puudutas linnapea naist, nii et ta hakkas nutma.
Ta tahtis Jeesuse oma ellu vastu võtta.
Pöördusin linnapea poole ja küsisin:
"Austatud linnapea, kas sooviksite seda sama?"
Ta vastas: "Mul on väga tark naine
ja ma tahan tõesti võtta ka Jeesuse vastu oma ellu."
Nii põlvitasime kõik neljakesi palveks ja nad võtsid Jeesuse vastu oma ellu.
Me palvetasime nende eest
ja nad hakkasid aegajalt meil koguduses käima.
Tänu Jumalale! See on tõeline Jumala ime!
Olen lugenud nii teie kui te koguduse loo kohta,
et selle klaasid on sisse visatud
ja selle seinale on joonistatud haakriste.
Lisaks sellele on te koguduse hoone kaks korda maha põletatud.
Vastab tõele.
Kuidas te selle kõik üle elasite ja leidsite te ka tröösti Jumalas?
Kui ma nüüd ütlen nii nagu tegelikult oli,
siis see võib ehk tunduda kiitlemisena,
kuid ma olin rõõmus selle kõige üle,
sest Piibli kohaselt kogevadki tõelised evangelistid tagakiusu.
Olin isegi pisut rahulolematu, kuna Paulust lausa peksti,
aga meil visati kõigest klaasid sisse.
Samas, Jumal küll korra ka hoiatas mind
ühe põlengu eest.
Ehk siis, Ta hoiatas mind ette ja ma teadsin, mis on tulemas.
Rääkisime piiblisalmist Johannese 13:35, kus on öeldud:
"Sellest tunnevad kõik, et te olete minu jüngrid,
kui te üksteist armastate.”
See on üks neist ilmutustest, mille Jumal teile andis.
Kui alustasin jutlustamisega,
nägime koguduses kõiki imesid, mis on Piiblis kirjas.
Nagu näiteks surnuist üles ärkamine.
Küsimus polnud koomast ärkamisega või teadvuse kaotamisega,
vaid see inimene oli arstide poolt surnuks kuulutatud.
Politsei kinnitas ka, et majas oli olnud surnud mees.
Palvetasime ta eest
ning tunni aja möödudes ajas ta end püsti ning hakkas käima.
Ka kurdid hakkasid kuulma ning pimedad said nägemise tagasi;
inimesed paranesid astmast, vähktõvest, tursetest ja haavadest.
Need olid reaalsed tervenemised.
Kuid see oli Püha Vaim, kes seda kõike tegi.
Kui sellised asjad sünnivad, peaks ju kõik hästi olema.
Ometi tundsin tühjust ja mõistetamatut seesmist rahutust.
Palvetasin selle pärast
ja Jumal ütles, et tunnen täitsa õigesti.
Nii alustasin 40-päevase paastuga.
Ma ei ütle, et kõik peaks tingimata sama tegema.
Kuid ma jõin vaid vett, palvetasin ja otsisin Jumalat.
Jumal oli see, kes õhutas mind 40-päevasele paastule.
Arvasin, et Jumal annab mulle selle aja jooksul ilmutusi ja nägemusi
nagu Ta Moosesele oli andnud.
Me Piibli lugejatena võime muutuda vahel ülivaimulikuks.
Jumal mõistis mind aga selle eest hukka ja ütles:
"Mulle ei meeldi see joon sinus.
Kasutad omaenda mõistust ja isegi jutlustad juba ilma minuta."
Oled juba nii professionaalseks muutunud,
kasutades minu poolt antud ande -
sa jutlustad ja tervendad inimesi ning arvad, et kõik on väga hästi.
Tead ka väga hästi kõiki Piibli kirjakohti
ja oskad nende põhjal tegutseda."
Kahjuks näeme paljusid käitumas nii.
Nad on kui suurepärased esinejad - mikrofon aga kätte ja tuld!
Kui Püha Vaim sind hukka mõistab, pole selle eest pääsu
ja ma hakkasin lihtsalt nutma.
Küsisin Jumalalt, mida ma tegema peaks?
Jumal ütles, et peaksin loobuma taolistest omadustest.
Ma otsekui ei kuulunud enam Jumalale,
kuna ajasin oma rida.
Vaimuliku uuestisünni võib vägagi kergelt raisku lasta,
nii nagu see kadunud poeg seda tegi.
Kuuletudes Jumalale avas Ta mulle oma armastuse.
Ta ütles, et Tema väes võin liigutada kasvõi mägesid,
kuid ilma armastuseta pole ma millekski suuteline.
Siis avaneski mulle see kirjakoht:
"Sellest tunnevad kõik, et te olete minu jüngrid,
kui te üksteist armastate.”
Johannese 13:34 lisab: "Armastage üksteist!
Nõnda nagu mina teid olen armastanud."
Tahaks paluda just praegu, et teie, kes te meid praegu kuulate,
vaataks oma lähedasele silma ja mõtleks,
kas te olete valmis andma oma hinge teiste eest nagu Jeesus?
See on tõeliselt raske.
See pole mingi lapsemäng.
Ütlesin Jumalale, et ma pole seda väärt,
mispeale Ta vastas:
"Ei, ei. Ma näitasin seda sulle selleks, et sul oleks võimalus.
Nüüd lihtsalt kahetse, rahune maha
ja janune eelkõige minu armastuse järele."
Sest kui sa üks päev taevasse jõuad,
ei näe sa seal esmalt tuld ja väge, mis on ka tore,
vaid sa kohtad seal esimese asjana armastust.
Mitte maist, vaid üleloomulikku armastust.
Aga see on juba hoopis teine teema.
Jah ja aamen!
Suur, suur tänu!
Tahaksin veel lõpetuseks paluda, et palvetaksite selle eest,
et kõik vaatajad võiksid kogeda seda elumuutvat armastust.
Armas Taevane Isa, ma palun me Issanda nimel
kõigi nende inimeste eest,
kes vaatavad seda saadet praegu.
Palun Sinu üleloomulikku puudutust igaühele neist.
Ma palun nii meeste, naiste, Sinu sulaste,
meie vaenlaste kui kõigi eest.
Armas Taevane Isa, Sina armastad inimesi.
Sa surid ning tõusid surnuist nende eest.
Jeesus on Sinu armastuse väljendus.
Las igaüks, kes võtab Jeesuse vastu kui oma Päästja,
kogeda ka seda üleloomulikku armastust.
Las su üleloomulik armastus puudutada kõiki.
Ava nende vaimusilmad nägema ja mõistma,
et armastus ei hävi kunagi.
Jumala Talle nimel. Aitäh Issand, et kuulsid me palveid.
Aamen!
Kuulsime täna Aykasar Ovsepyan'i imelist tunnistust.
Tahaksin julgustada kõiki vaatajaid otsima võimalusi ülistada Jeesust
ja viia evangeeliumi igasse kodusse.
Kohtumiseni!
Tõlge: Anne-Ly Raukas