SAMTAL
Hej och välkommen!
Jag heter Risto Huvila. Idag har jag en speciell gäst i studion.
Hon är från Jerusalem och är rektor och VD -
för den messianska hebreiska skolan Makor HaTikvah.
Cookie Schwaeber-Issan, tack att du är med på TV7.
- Jag är glad att vara här. - Fint att se dig i Finland igen.
Är detta andra eller tredje besöket?
Ja, tredje gången. Jag är alltid glad att återvända hit.
Vad för dig hit?
Finländarna älskar Israel.
De har bestämt att de vill vara med och stöda vår skola.
Vi är en skola som bygger på privata gåvor.
Många kristna i Finland vill vara med i det.
Innan vi pratar mer om skolan, vill jag höra ditt livs historia.
Jag har hört delar av den -
men den är värd att upprepa så tittarna vet vem du är -
och varför du hamnade i Jerusalem.
Du föddes i New York?
Jag föddes i New York och växte upp i Brooklyn och Queens.
Jag har alltid haft en kärlek till Israel och tänkt bo där en dag.
Det var min plan.
Sedan gifte jag mig -
och min man och jag började prata om när vi skulle flytta dit.
Det var kring 1993.
Du föddes i en judisk familj.
Men det var inte en vanlig judisk familj?
Ja, mina föräldrar kom till tro när jag var ung.
Så jag växte upp med tron att Jeshua är Messias.
Hur var det att vara en annorlunda, messiansk jude?
I Brooklyn var nästan alla judar.
Många var överlevande från För- intelsen, efter andra världskriget.
När jag var liten, minns jag en man som kom -
hem till oss och höll bibelstudier. Han hade bott i ghettot i Warszawa.
Han var jude och troende.
Han bjöd in alla judiska grannar -
och vårt vardagsrum var fullt av judar som ville höra om Messias.
Intressant!
Sen gifte du dig och planerade att flytta till Israel. Vad hände?
Ja, vi kom till Israel 1993.
Vi fick vårt medborgarskap och köpte hus.
Vi skulle resa tillbaka och sälja vårt hus. Vår son skulle gifta sig.
När vi sålt huset, tog Herren plötsligt hem min man.
Så planen blev att jag reser ensam.
Jag visste inte om jag skulle klara det.
Men Gud hade en fin plan som jag inte visste om då.
Så du återvände till Israel?
Ja, jag flyttade till Israel, ensam.
Gud sände många att hjälpa mig genast jag anlände.
Så med din man hade du köpt hus, bil -
och allt var klart för flytten.
Ja, intressant. Vi gjorde allt det tillsammans.
Jag undrar om jag klarat det utan honom.
Det var som om Gud tog honom, när det sista var omskött.
Då var allt klart för mig. Bara att ta flyget och flytta.
Hur kändes det att flyga till Israel, ensam?
Jag var förkrossad. Jag var på väg till landet jag alltid drömt om -
men hade inget att ge någon. Som om allt tagits från mig.
Jag kände mig övergiven av Gud.
Men det var du inte...
Nej, redan på planet satt min hebreisklärares föräldrar.
De såg mig och bjöd hem mig genast vi landat.
De såg till att jag inte var ensam, ända från början.
Innan du började på skolan gick det några år.
Hur såg ditt liv ut då?
När jag kom till mitt hem i Jerusalem -
bjöd jag hem israeliska vänner jag träffat i New York.
De bodde på en kibbutz och bjöd mig med på en utfärd med dem.
Där mötte jag en man som Herren tydligen förberett för mig.
Han var inte troende när jag träffade honom -
men genom många vänner, läsande och samtal -
kom han till tro på Messias.
Vi gifte oss och jag flyttade till hans kibbutz.
De bad mig bli lärare i engelska på kibbutzens skola.
Det var så jag kom in i skolvärlden.
Hur länge bodde du på kibbutzen?
Jag var med i kibbutzen i fem år.
Hur är det? På sjuttiotalet -
jobbade många finländare på kibbutzer.
Jag vet inget om det. Hurdant liv är det?
Jag gillade det! Det var annorlunda än vad jag var van med.
Vi levde kollektivt.
Alla bodde inte i samma hus, men vi var alltid tillsammans.
Vi jobbade tillsammans och åt i en gemensam matsal.
Just då - vår enda son hade gift sig, så jag var inte en mor mera -
och min man hade dött. Det var som om jag förlorat familjen.
Människorna där blev som en familj för mig.
Det gav mig ett sammanhang som var en gåva från Gud.
Hur många var ni som åt där i matsalen?
Vi var ungefär 350 personer på den kibbutzen.
Är det ett typiskt antal för en kibbutz?
Kanske. Vissa är större, andra mindre. Vi var rätt vanliga.
Det är som ett samhälle med egna skolor, hälsovård och allt.
Det fanns en skola för alla kibbutzerna runt omkring.
Vi hade ca 600 barn i skolan från 12 kibbutzer i närheten.
Ok, nu lärde jag mig nåt. Kibbutzim är kibbutz i plural. Tack!
Alla tittare kan också lära sig: kibbutzim är plural.
Där började jag med engelsklektioner och undervisning.
Jag gillade att jobba med barn.
Hur gamla var de?
Först undervisade jag fjärde till sjätte klass.
Jag gav också stödundervisning på gymnasiet och högstadiet.
Jag handledde också vuxna på väg att ta examen från högskolor.
Så jag har undervisat alla åldrar i engelska.
Ditt liv blev väldigt olikt det du levt i USA.
Du hade jobbat du på juridiska byråer och blev lärare.
Hur var det att byta?
Visst var det annorlunda.
Jag brukade förhandla om olycksfall -
i Kalifornien. Jag jobbade med personskadejuridik i 23 år.
Jag jobbade alltid med vuxna.
Sedan jobbade jag med barn varenda dag.
Hur var det?
Det kändes att det var meningen så.
Jag gillade att jobba med barn. De gillade mig.
Det var en annorlunda omläggning men en välkommen sådan.
Vad gjorde din man Itzik på kibbutzen?
Han var bokförare och jobbade på kibbutzens fabrik.
Fabriken jobbade med vattenskärning -
och tillverkade delar för arméns stridsvagnar bland annat.
Han var med i ledningen och skötte det finansiella.
Sedan flyttade ni till Tel Aviv.
Ja, till sist flyttade vi.
Vi blev inbjudna att jobba för en messiansk organisation 1999.
Jag var där i sju år, han är ännu där, som verksamhetsledare.
Hur hamnade du i Makor HaTikvah?
Jag slutade på organisationen för att ta hand om mina föräldrar.
De var då rätt gamla och sjuka.
Jag reste fram och tillbaka till USA och blev privatlärare.
Det gav mig spelrum att resa när jag behövde.
Sedan de båda dött i tät följd -
såg jag på Nätet att de sökte en rektor till messianska skolan i Jerusalem.
De sökte någon med exakt min bakgrund.
Jag svarade på skoj och till min förvåning antog de mig.
När började du där?
Jag började i augusti 2009.
Hurdan var skolan? Visste du var du hamnade?
Jag hade inte vetat att det fanns en messiansk skola.
När jag kom dit upptäckte jag att skolan var i dåligt skick.
Lärarna hade inte fått lön på tre månader.
Byggnaden var förfallen. Det såg inte bra ut.
Sade de inte det på intervjun?
Nej. Men jag vet inte om det skrämt mig.
Jag visste att det var dags för en ny utmaning.
Jag var inte helt ung och insåg det blir mitt livs utmaning -
antagligen på alla nivåer.
Jag var aldrig rädd för pengar. Jag visste hur man får in pengar.
När jag upptäckte att det inte fanns pengar, såg jag utmaningen.
Förstod du det först när du börjat?
Att det saknas pengar och lärarna har inte fått lön på tre månader.
- Vilken början! - Ja, jag tyckte synd om lärarna.
Jag började bara be och söka Herren.
Jag välsignade skolan som verkade död. Som jag när jag först kom.
Gud hade välsignat mig på många vis. Visst kan Han göra det för skolan!
Han började välsigna skolan. Gud hade gett mig ett löfte.
Från Jesaja 61.
"Jag skall ge dem deras lön i trofasthet." (Eng. i tid och helt)
Jag tog fasta på det bibelordet och trodde att Gud kan vända läget.
Nu sju år senare har vi aldrig missat en lönebetalning.
- Så alltid i tid och i sin helhet? - Alltid.
Vilken sorts skola är det?
Hur skiljer sig en messiansk skola från en vanlig sekulär skola?
Atmosfären i vår skola är annorlunda.
Vi har inget våld, inget svärande, ingen mobbning.
Stöter vi på något av det tar vi genast tag i det.
Barnen vet att de måste stå till svars.
Jag vet inte att det skulle ske i många skolor.
Så atmosfären är mycket lugnare.
Alla barn i skolan kommer från troende hem.
De vet vad som väntas av dem.
Vi vill inleda dagen med bön och det anger tonen för hela dagen.
Barn förstår Guds regler tidigt, om man lär dem.
Hur många elever och lärare har ni?
De anställda uppgår till ca 20, med kontorspersonalen.
Lärarna är ca 15, vissa på deltid.
I år har vi lite mindre än 80 barn.
Vi hoppas ha 100 elever nästa år.
Jag minns mitt besök på skolan i september.
Jag kunde vara med på morgonbönen med barnen -
och tillbringa tid med dig, eleverna och lärarna.
Jag har varit styrelsemedlem -
i en kristen skola i Esbo i Finland -
så jag förstår något av vad ni har på gång.
Men att se det mitt i Jerusalem! Er adress är visst Profetgatan?
- Ja. - Är det ett profetiskt tecken?
Åtminstone kände jag att det är rätt gata.
Det är det. Skolan tar hela tiden mot nya invandrarbarn.
Barn till troende som återvänder till sitt hemland.
Det är förutsagt i Bibeln att Gud ska föra hem sitt folk.
Det är ironiskt att skolan ligger på Profetgatan -
för vi är en profetisk skola på det sättet att -
vi tar emot dessa barn efter tusentals år i förskingringen.
För 10-15 år sedan var det få som ville flytta till Israel.
Trenden nu är att vi varje sommar får en stor grupp -
som lämnat USA och Europa och vill ha sina barn i en messiansk skola.
Vi är glada åt detta och ger dem systematiska hebreisklektioner.
Andra skolor lär inte nya invandrare språket. De sitter där ett år.
Man hör ju språket, men vad jag vet undervisar man det inte. Det gör vi.
Vi såg att det ska bli så här och ville vara förberedda.
Ännu om skillnaden mellan en sekulär och messiansk skola.
Förutom det andliga klimatet i skolan -
hur är det med läroämnena? Har ni samma läroplan?
Ja, vi har samma läroplan och böcker.
Vi har samma ämnen. Enda tillägget är Nya Testamentet.
Annars har vi samma ämnen och samma läsordning.
Så när eleverna börjar i gymnasiet -
kan de lätt gå in i nästa skede -
för de har gjort samma sorts arbete.
En skillnad jag lärde mig var -
att ni inte får samma förmåner som andra skolor -
från staten, så ni är helt beroende av privata gåvor.
Det är sant. Precis som i Finland borde varje barn -
få en viss summa i månaden för sin skolgång.
Tyvärr. Eftersom vi är en messiansk skola som inte erkänns av staten -
får vi inte de pengarna.
Det är p g a människor som tror på visionen -
om en messiansk skola i hjärtat av Jerusalem som vi finns till.
Annars kunde vi inte göra detta.
Hur ser du på skolans framtid?
Vilket inflytande har den och kommer den att ha i Israel?
Många elever som gått vidare till gymnasiet -
har redan haft stort inflytande där.
Lärare och också rektorn har sagt till vår pedagogiska ledare -
att barnen är så annorlunda.
Vad de gör, vad de säger. Deras kläder.
Allt hos dem är på en högre nivå än hos de andra ungdomarna.
Det lägger man märke till.
Lärare har ibland bett dessa elever att berätta för klassen -
vem de är och varför de tror som de tror.
Det är ett vittnesbörd om vad vi gjort med dem och deras bakgrund -
och om hur de är annorlunda och hur det märks i vårt samhälle.
Folk lägger märke till dem.
Vi har varit på skolresor. I Israel behöver man då en beväpnad vakt.
Jag var med på en resa och vakten sa: -
"Wow! Vad synd att det inte fanns en Makor HaTikvah på min tid!"
Han såg att eleverna uppförde sig väl och var vänliga.
De är vänliga på ett sätt som inte finns annanstans i samhället.
Barn växer upp alltför tidigt idag.
De förlorar sin oskuldsfullhet som våra elever behåller -
för de har en relation med Gud -
och de vill leva för Honom.
En del av det är att bevara sitt hjärta -
och inte utsätta sig för annat i andra skolor.
Hur tas en messiansk tonåring emot i ett sekulärt gymnasium?
Om du jämför tiden i Brooklyn och nu i Jerusalem?
Har tiderna förändrats?
Visst har tiderna ändrats.
Men när eleverna lämnar oss står de redan starka i sin tro -
och gör gudfruktiga val.
T ex vilken musik de lyssnar på eller hur de uppför sig.
Trycket från jämnåriga är lindrat p g a den tid de haft hos oss.
Jag tror vår skola förbereder dem.
När de sedan går till armén, de första är redan där, -
är de verkligen ett föredöme. T o m deras överordnade märker -
vilka föredömen de är. Dessa är starka vittnesbörd -
om att skolan förbereder dem för livet i Israel -
på ett sätt som får dem att lysa. Folk märker att de är annorlunda.
Om man är ett messianskt barn, ger det orsak till mobbning?
I sekulära skolor eller i armén?
Jag vet om en elev som slutade på vår skola -
och på rasterna såg de andra eleverna på pornografi -
och han ville inte vara med.
Då blev han retad och kallad homo.
Det pågår i sekulära skolor. Är man inte med på det andra vill göra -
blir man betraktad som konstig, så han måste tyvärr kämpa med det.
Antalet messianska troende växer i Israel -
så det är inte längre fråga om någon marginell "sekt" -
utan en blomstrande grupp.
Man uppskattar att det finns ca 15 000 messianska judar i Israel.
Jag tror det växer mycket snabbt med många nya invandrare.
Bara det senaste året har vi sett många invandrare, och fler kommer.
Jag är inte överraskad om det börjar vara 20 000.
Vi är definitivt en grupp som är känd.
Många soldater säger att det finns messianska judar i deras enheter.
Vi har bra arbeten och är laglydiga medborgare.
Vi värdesätter vår kultur och stöder staten Israel -
och räknar oss lika mycket som judar som någon annan.
Vi har en minut till.
Vad förväntar du dig -
av oss som kristna i Finland och Europa?
I bilen nämnde du ett ord ur Psalm 137.
"Glömmer jag dig, Jerusalem, ska min högra hand glömma att spela."
Alla troende i Finland borde minnas Jerusalem.
Det borde vara en bön varje dag.
Psalm 122 uppmanar att önska Jerusalem frid.
Finländare kan definitivt vara med och välsigna Israel.
Kanske vill de bidra genom att hjälpa vår skola -
och investera i nästa generation.
Det skulle jag hoppas.
Tack, Cookie!
Om du vill vara med i denna fina skola, Makor HaTikvah, -
gå till webbadressen www.makorhatikvah.org -
så hittar du mera information om skolan.
Tack! Gud välsigne dig!
Översättning: Himlen TV7