INTERVJUU
Tere tulemast saatesse!
Olen Risto Huvila.
Minuga on täna stuudios üks väga eriline külaline.
Ta on pärit Jeruusalemmast.
Ta on juhataja ja tegevdirektor
messiaanlikus heebrea koolis nimega Makor haTikva.
Tänan, et oled minuga siin TV7-s, Cookie Schwaeber-Issan.
Rõõm on siin olla.
Tore, et oled taas Soomes.
Kas tegemist on sinu teise või kolmanda visiidiga?
Olen siin kolmandat korda ning mul on alati rõõm siia tulla.
Mis toob su siia?
Soomlased armastavad Iisraeli ja on otsustanud toetada me kooli.
Me kooli töö tugineb eratoetustele
ja paljud soomlased on tahtnud selles osaleda.
Enne kui räägime koolist, tahaksin kuulda sinu elust.
Ma olen kuulnud teatud osa,
kuid see on väärt taaskord kuulamist.
Samuti saaksid vaatajad teada sinust ja miks oled Jeruusalemmas.
Algselt sündisid sa New Yorgis.
Sündisin New Yorgis ja kasvasin Brooklynis, Queensis.
Armastasin alati Iisraeli ning soovisin kord seal elada.
See oli mu plaan.
Aeg läks edasi ja abiellusin.
Hakkasime abikaasaga tegema plaane Iisraeli kolimiseks.
See oli aastal 1993.
Kas sündisid juudiperekonda? - Jah.
Vaatamata sellele polnud see tavapärane juudipere
vaid teistest veidi erinev.
Kui olin noor, tulid mu vanemad usku.
Ma kasvasin üles teadmisega, et Jeesus Kristus on Messias.
Milline oli sinu jaoks elu juudi kogukonnas,
kuna olid messiaanliku juudina neist veidi erinev.
Huvitav on asjaolu,
et tol ajal olid pea kõik Brooklyni elanikud juudid.
Seal olid ka mitmed holokaustis ellujäänud
vahetult pärast teist maailmsõda.
Lapsepõlvest mäletan,
kuidas üks mees käis meie kodus Piiblit õpetamas.
Ta elas sõjajärgses getos ning oli usklik juut.
Mäletan, kuidas ta kutsus kokku kõik juutidest naabrid
Mäletan väikese lapsena,
kuidas me elutuba oli täis juute, kes tulid kuulama Messiast.
Huvitav.
Pärast abiellumist plaanisid kolida Iisraeli.
Mis pärast seda juhtus?
1993. a kolisime Iisraeli, saime kodakondsuse ja ostsime maja.
Plaanisime selle maha müüa
ning tulla tagasi, sest me poeg hakkas abielluma.
Kui müüsime maja maha,
võttis Jumal äkitselt ja ootamatult mu mehe ära.
Seega pidin üksi Iisraeli minema
ning ma ei olnud kindel, kas suudan seda teha.
Jumalal oli suurepärane plaan,
millest polnud mul tol ajal vähimatki aimu.
Seega sa läksid Iisraeli.
Läksin üksi Iisraeli.
Sinna jõudes saatis Jumal mitmeid inimesi mind kohe aitama.
Olid just abikaasaga
ostnud maja ja auto ning kõik oli kolimiseks valmis.
Me organiseerisime kõike koos
ning ma ei usu, et oleksin seda kõike temata suutnud.
Tundis, et Jumal võttis ta ära, kui kõige viimane asi oli paigas.
Selleks ajaks oli kõik valmis,
et võiksin osta lennupiletid ning minna sinna elama.
Kuidas sa end tundsid, kui lendasid üksi Iisraeli?
Olin üsna rusutud.
Tundsin, et läksin maale, millest olin terve elu unistanud,
kuid ma ei kogenud, et saaksin kellelegi midagi anda.
Kogesin, et kõik oleks minult justkui ära võetud.
Võiks öelda, et tundsin, et Jumal oleks mind justkui hüljanud.
Siiski sa polnud.
Ei, isegi lennukis istusid mu lähedal ühed vanemad heebreakoolist
ning nad kutsusid mind külla kohe peale maandumist.
Nad hoolitsesid selle eest, et ma ei jääks mingis võtmes üksi.
Enne kooli astumist oli vahel mõned aastad.
Mis toimus su elus sel ajal?
Kui jõudsin oma koju Jeruusalemmas, kutsusin külla iisraellastest sõpru,
keda olin aastate eest New Yorgis kohanud.
Nad elasid ühes kibutsis
ning nad kutsusid mind ühele selle kibutsi reisile.
Seal oli üks mees,
keda Jumal oli ilmselgelt minu jaoks valmistanud.
Kui ma teda kohtasin, ei olnud ta usus,
kuid läbi mitme sõbra, lugemiste ja kõneluste
hakkas ta lõpuks Messiasse uskuma.
Abiellusime ja hakkasin elama tema kibutsis.
Minult küsiti, kas võiksin hakata kibutsi koolis inglise keelt õpetama.
See oli minu tee hariduses.
Mitu aastat olid kibutsis?
Olin kibutsi liige viis aastat.
1970. aastatel töötasid paljud soomlased kibutsides.
Ma ei oma sellest mingit ettekujutust, kas saaksid rääkida elust kibutsis?
See meeldis mulle väga,
kuigi erines väga elust, mida olin harjunud elama.
Elasime kogukonnas,
mis tähendas, et kuigi me ei elanud ühes majas,
siis töötasime koos ja sõime ühises söögitoas.
Selles etapis minu elus,
kus mu ainus poeg oli abiellunud, ei olnud ma ka enam minu ema.
Kuna abikaasa suri, tundsin, et olin kaotanud pereliikme.
Kibutsi liikmetest sai minu jaoks kui pere.
See kõik lõi mulle keskkonna, mis oli Jumala planeeritud.
Kui palju inimesi oli seal kokku?
Mõtlen koos ühise söögilaua taga.
Selles kibutsis oli u 350 inimest.
Kas see on tavapärane kibutsi elanike arv?
Raske ütelda, sest kibutse oli suuremaid ja väiksemaid.
Meie oma oli üsna keskmine.
Tegemist oli kui kogukonnaga kus oli ka kohalik kool ja haigla.
Tegelikult oli seal üks kool terve piirkonna kibutsidele.
Meie koolis oli u 600 last, kes pärinesid 12 eri kibutsist.
Õpin veel inglise keelt, seega "kibbutzim" on mitmus kibutsist.
Just. - Tänan.
Vaatajad saavad meelde jätta, et "kibbutzim" on mitmus.
Palun, jätka.
Seal alustasin inglise keele õpetamist,
õppisin haridust ja lastega tegelemist.
Mulle meeldib väga lastega töötada.
Mis vanuses nad olid?
Alguses õpetasin 4.-6. klassi.
Lisaks õpetasin eraldi kesk- ja põhikooli õpilasi.
Samuti aitasin täiskasvanuid, kes omandasid ülikoolikraadi.
Olen õpetanud inglise keelt pea kõikides vanusegruppides.
Sinu elu erines suuresti USA-st.
Olid enne töötanud õigusfirmades ja -büroodes,
ja ühtäkki sai sinust samm-sammult õpetaja.
Milline oli see muutus?
Väga erinev, nt ennist
teenisin Kalifornias elatist õnnetusjuhtumitega.
Olin 23 aastat töötanud firmas, mis tegeles isikukahjuseadustega.
Ühest küljest olin harjunud töötama täiskasvanutega,
kuid ühtäkki pidin igal päeval töötama lastega.
Kuidas see tundus?
Kogesin, et see oli miski, mida pidin tegema.
Kogesin, et mulle meeldib lastega töötada
ning neile meeldis olla koos minuga.
See oli uudne, kuid soovitud muutus.
Mida sinu uus abikaasa, Itzik tegi selles kibutsis?
Ta oli raamatupidaja,
kes töötas kibutsi vabrikus, mis tegi laser- ja vesilõikust
ning varustas armeed tankide komponentidega jpm.
Peamiselt vastutas ta juhi- ja finantsküsimuste eest.
Pärast seda kolisid Tel Avivi.
Lõpuks otsustasime lahkuda,
kuna meid kutsuti 1999. aastal Tel Avivis ühele ametikohale.
Mina töötasin seal seitse aastat
ning tema on siiani seal selle tegevjuhina.
Kuidas sattusid Makor HaTikva kooli?
Lahkusin oma tööst, kuna pidin hoolitsema
oma vanemate eest, kes olid juba vanad ja haiged.
Reisisin seetõttu USA ja Iisraeli vahel.
Sel ajal hakkasin eraõpetajaks,
kuna see andis mulle võimaluse vajadusel reisida.
Pärast seda kui nad surid - nad lahkusid lähestikku -
surfasin internetis ja sattusin kuulutusele,
kus pakuti tööd Jeruusalemma messiaanlikus koolis.
Tööpostil oli vaja oskusi, mis olid mul täpselt olemas.
Poolnaljaga otsustasin vastata sellele kuulutusele
ning minu üllatuseks nad võtsid mind vastu.
Millal alustasid seal oma tööd?
2009. aasta augustikuus.
Selge.
Kuidas iseloomustaksid kooli, kuhu võeti sind direktoriks?
Ma ei teadnud, et Iisraelis on üldse messiaanlik kool,
seega oli tegemist üsna uue kogemusega.
Sinna jõudes avastasin, et kool oli üsna halvas seisus.
Õpetajad ei olnud kolm kuud palka saanud
ning maja lagunes - asjaolud ei olnud paljutõotavad.
Kas nad rääkisid sellest intervjuul?
Ei.
Ma ei tea, kas see oleks mind heidutanud,
kuna teadsin, et võtan sellega elus ühe uue väljakutse.
Ma ei olnud väga noor, kuid mõtlesin, et sellest
saab mu elu üks suurim väljakutse, arvatavasti kõigis valdkondades.
Ma ei kartnud raha.
Teadsin, kuidas raha sisse tuua.
Kui läksin sinna ning avastasin, et koolil pole mingeid finantse,
tõdesin, et sellest tuleb üks suur väljakutse.
Avastasid alles töötama hakates, et koolil ei ole mingeid finantse
ning töötajad ei olnud kolm kuud palka saanud.
Tundsin end õpetajate ees halvasti.
Hakkasin palvetama, Jumalat otsima
ning palvetama elu koolile, mis tundus olevat üsna surnud.
See sarnanes seisundiga, milles ma tulin Iisraeli.
Kui vaatasin tagasi oma elule, kuidas Jumal oli mind õnnistanud,
mõtlesin, miks Ta ei võiks teha sedasama sellele koolile.
Jumal hakkas seda ka koolile tegema.
Jumal andis mulle ka ühe Piibli tõotuse:
Jesaja 61:8: "Ma annan neile ustavalt töötasu.."
Panin lootuse sellele salmile ja uskusin, et Jumal toob muutuse.
Nüüdseks on möödas seitse aastat
ning me pole kordagi pidanud jätma palga maksmata.
Seega alati õigeaegselt ja vajalik summa. - Alati.
Milline on see kool, õigemini mille poolest
erineb messiaanlik kool teistest Iisraeli riigikoolidest?
Meie kooli sisekliima on teistsugune.
Meil pole vägivalda, ropendamist, kiusamist
ning kui mõni intsident ilmneb, tegeletakse sellega koheselt.
Lapsed teavad, et nad on vastutavad.
Ma ei usu, et see toimub paljudes tänapäeva koolides.
Üldine keskkond on rahulikum.
Peale selle on kõikidel lastel usklikest perekonnad.
Nad teavad, mida neilt oodatakse.
Alustame päeva palvega ning see paneb päevale aluse.
Lapsed mõistavad Jumala seaduseid hästi,
juhul kui õpetad seda neile juba väikesest east saati.
Kui palju õpilasi ja õpetajaid on selles koolis?
Personal on 20-liikmeline, sh administraatorid.
Seega 15 õpetajat, mõned osalise-, teised täistööajaga.
Sel aastal on meil vähem kui 80 last.
Järgmiseks aastaks tahame saada u 100 last.
Meenutan oma septembrikuu visiiti sinna kooli.
Mul oli võimalus osaleda laste hommikupalves
ning veeta aega sinu, õpilaste ja sealsete õpetajatega.
Kuna olen Soomes, Espoos ühe kristliku kooli juhtkonnas,
mõistan teatud viisil, mida võid selles koolis kogeda.
See asub Jeruusalemma südames.
Teie tänav oli "prohvetite tänav".
Just.
Kas see on prohvetlik märk?
Vähemalt mina tundsin, et see kool on õigel tänaval.
Igatahes.
Me kooli tuleb pidevalt uusimmigrantide lapsi.
Usklike perede lapsed, kes naasevad oma kodumaale.
Jumal on andnud Piiblis tõotuse,
et Ta toob oma rahva tagasi nende kodumaale.
Seega on tegemist huvitava faktiga, et kool on täpselt prohvetite tänaval.
Usume, et see kool on prohvetlik, kuna võtame vastu usklike lapsi,
arvestades, et juudid on olnud hajutatud üle tuhande aasta.
10-15 aastat tagasi ei mõelnud juudid Iisraeli kolimisest.
Praeguseks on muutunud tavaks,
et igal suvel tuleb Iisraeli USA-st või Euroopast hulk juute,
kes tahavad panna oma lapsed messiaanlikku kooli.
Oleme sellest väga põnevil.
Oleme hakanud neile õpetama heebrea keelt
väga süsteemsel viisil, mida ei tee teised koolid.
Kui lähed uusimmigrandina Iisraelis riigikooli,
istud seal põhimõtteliselt aasta ning õpid heebrea keelt ümbritsevast,
siiski ei õpeta nad keelt süstemaatiliselt nagu meie.
Aimasime seda ning tahtsime olla selleks valmis.
Kui rääkida erinevustest riigikooli ja messiaanliku kooli vahel,
siis kas peale vaimuliku keskkonna on teil ka sama õppekava?
Meil on sama õppekava ning kasutame samu õpikuid.
Ühtlasi on meil samad õppeained.
Ainuke erinevus on selles, et õpetame ja Uut Testamenti.
Me koolis on täpsed samad
õppeained, tunnipikkused ning pea kõik muu.
Seetõttu ajaks, mil lapsed lõpetavad kooli,
saavad nad edukalt minna keskkooli,
kuna on õppinud sama õppekava alusel.
Olen saanud aru, et teie kool
ei saa teiste koolidega riigilt samu hüvesid,
mistõttu olete täielikult sõltuvad eratoetustest.
Tõsi, samamoodi nagu Soomes,
kus iga laps peab saama iga kuu riigilt õppetoetust.
Kahjuks kuna oleme messiaanlik kool,
mida Iisraeli riik ei tunnusta, ei saa me ka vastavat toetust.
Me eksisteerime, kuna inimesed usuvad
messiaanliku kooli tegevusse Jeruusalemma südames.
Vastupidiselt oleks me töö võimatu.
Millisena näed kooli tulevikku?
Millist mõju avaldab see Iisraelis?
Paljud me õpilased,
kes on läinud edasi ülikooli, on avaldanud seal suur mõju.
Õpetajad ja direktor on isegi andnud tagasisidet
minu personalijuhile, et need lapsed on niivõrd erinevad.
Seda nii nende tegu-, kõne- ja riietumisviisis.
Kogu nende olek erineb täielikult teistest lastest.
Seda märgatakse.
Vahel paluvad õpetajad neil klassi ees rääkida,
kust nad on pärit ning millesse ja miks nad usuvad.
See on suur tunnistus sellest,
mida oleme neile lastele õpetanud, milline on nende kodune taust
ning kuidas nende mõju avaldub ka ühiskonnas.
Inimesed märkavad seda.
Meil on olnud klassiekskursioone.
Klassiekskursiooni jaoks
on Iisraeli seaduse alusel vaja relvastatud valvet.
Mäletan üht väljasõitu, kus üks sõdur ütles:
"Vau, kui kahju, et mina ei saanud käia Makor Hatikvah's."
Ta märkas, et me lapsed käitusid niivõrd hästi
ning olid niivõrd südamlikud, mida ei näe mujal ühiskonnas.
Tänapäeval kasvavad lapsed
enneaegselt suureks ning kaotavad ka lapseliku süütuse,
kuid meie lapsed on selle säilitanud,
kuna neil on suhe Jumalaga ning tahavad elada Tema jaoks.
Osa sellest on nende südame kaitsmine
ning mitte lasta neid kahjustada teistes koolides toimuva poolt.
Kuidas võetakse
messiaanlikku õpilast tavakoolis vastu?
Kui võrrelda aega Brooklynis ning nüüd Jeruusalemmas,
kas võiksid öelda, et ajad on muutunud?
Loomulikult on muutust näha.
Ütleksin, et kui me lapsed lahkuvad me juurest,
on nad tugevad oma usus ning seista enda eest
ja suudavad teha iseseisvalt jumalikke otsuseid.
See hõlmab muusikat või käitumismaneeri.
Seega on kaasõpilaste surve me juures veedetud aja tõttu nõrgem.
Usun, et me kool valmistab neid selleks ette.
Kui nad astuvad armeesse -
mõned me õpilased on juba seal -, on nad suureks eeskujuks.
Isegi komandörid märkavad nende eeskujulikkust.
See on suur tunnistus,
et kool valmistab neid ette eluks Iisraelis
ning nad lihtsalt säravad ja inimesed panevad seda tähele.
Kas messiaalikust kooli taust
on põhjus kiusamiseks nii koolis kui armees?
Ma tean üht intsidenti, kus üks õpilane lahkus me koolist
ning vahetunnis vaatasid teised õpilased pornograafiat,
kuid ta ei tahtnud seda nendega koos vaadata.
Seetõttu lapsed narrisid teda ning hüüdsid homoks.
See toimub tavakoolides.
Kui sa ei lähe kaasa, vaadatakse sind kui veidrikku.
Kahjuks pidi ta sellega tegelema.
Messiaanlike usklike arv on aga Iisraelis kasvamas.
See pole enam väike usulahk vaid kasvav ja arenev inimgrupp.
Hinnanguliselt on Iisraelis umbes 15 000 messiaanlikku juuti.
Arvan, et see arv suureneb kiirelt, kuna riiki tuleb nii palju uuselanikke.
Aastate jooksul on see määr vaid kasvanud.
Ma ei imestaks, kui see arv on 20 000 lähistel.
Oleme kaheldamatult tuntud.
Paljude sõdurite sõnul on nende ridades messiaanlikke juute.
Meil on head ametikohad ning seadusekuulekad kodanikud.
Väärtustame oma kultuuri ning toetame Iisraeli riiki.
Peame end samaväärselt juutideks nagu kõik teised.
Meil on jäänud veel üks minut.
Millised on su ootused kristlastele siin Soomes ja Euroopas?
Rääkisime autos ning mainisid Psalmi 137,
kus öeldakse, et kui unustan Jeruusalemma,
unustagu mu parem käsi oma osavuse.
Usun, et iga tõeline Soome kristlane peaks pidama meeles Jeruusalemma.
See peaks olema neile igapäevaseks palveks.
Psalm 122 öeldakse, et paluksime rahu Jeruusalemmale.
Usun, et soomlastel on kindel roll Iisraeli õnnistamisel.
Soovi korral saavad nad teha seda meie kooli toetades
ning saavad sellega investeerida järgnevasse põlvkonda.
Seda ma loodan.
Tänan, Cookie.
Kui tahad toetada kooli Makor HaTikvah,
külasta internetis aadressi www.makorhatikvah.org.
Tänan, et vaatasite ning Jumal õnnistagu teid.
Tõlge: Mailis Mägi