Tervetuloa! Tänään tapaamme Rodney ja Adonica Howard-Brownen.
Puhumme siitä, miten Jumala on joh- dattanut heidän perhettään ja työtään.
Tervetuloa, tri Rodney ja Adonica Howard-Browne. - Kiitos.
On ilo saada teidät vieraaksi.
Annoit 12 vuotta sitten profetian TV7:n toimitusjohtaja Martti Ojarekselle.
Hänellä oli näky kristillisen tv-kanavan perustamisesta Suomeen.
Vahvistitte kutsun julkisesti, ja se oli valtava rohkaisu hänelle.
Miltä teistä tuntuu istua nyt studiossa? - Mahtavalta.
On Herran työtä, että teillä on tv-kanava, joka kattaa koko Suomen.
Olette vierailulla Suomessa. Teillä on kokouksia päivittäin.
Olitte Suomessa viimeksi v. 2005.
Mikä on tärkein sanoma, jonka tällä kerralla haluatte jättää Suomelle?
Se on se sama sanoma herätyksestä ja seurakunnasta.
Seurakunnan paluu ensirakkauteen, Jeesukseen rakastuminen uudelleen.
Ja sitten kadotetun ja kuolevan maailman tavoittaminen.
Siis herätys seurakunnassa ja maailman herääminen.
Palataanpa siihen, miten kaikki alkoi.
Miten teistä tuli kristittyjä? Aloitetaan Adonicasta.
Kertoisitko, miten löysit Herran?
Synnyin Zimbabwessa ja vartuin Etelä-Afrikassa.
Äiti vei meitä kirkkoon. Kävin metodisti- ja presbyteerikirkoissa, -
kun olin teini-iässä. En kuitenkaan nähnyt mitään elämää tai voimaa.
Ne olivat vain mukavia kertomuksia.
Meille tuli valtava nälkä kohdata Herraa. Kun olin 17-vuotias, -
tätini kertoi äidilleni eräästä uudesta seurakunnasta.
Minä, äitini ja sisareni menimme sinne.
Siellä annettiin Hengelle vapaus toimia. Pyhää Henkeä kunnioitettiin.
Se oli jotakin uutta. En ollut ikinä kuullut ihmisten puhuvan kielillä.
En ollut nähnyt Jumalan voiman toimivan ja ihmisten parantuvan.
Jumala tarttui sydämeeni. En muista, mitä saarnattiin, -
mutta tiesin sydämessäni, että minun piti vastata alttarikutsuun.
Minä, äiti ja sisareni annoimme sydä- memme Herralle. Elämäni muuttui.
Hengellisyys kiinnosti. Luin kirjoja. Etsin vastauksia idän uskonnoista.
Luulin olevani kristitty, mutta en tuntenut Jeesusta.
Tiesin Hänestä, mutten tuntenut Häntä.
Kun kohtasin Hänet ja pyysin Häntä Herrakseni ja Vapahtajakseni, -
oli kuin valot olisivat syttyneet. "Tämä on todellista. Tämä on Jeesus!"
Olen vanhin viidestä lapsesta. Koko perhe pelastui, täyttyi Hengellä -
ja kävi kasteella kahdeksan päivän aikana.
Äiti ilmoitti minut raamattukouluun.
Menin suoraan koulusta raamattukouluun veljeni kanssa.
Sitten me tapasimme, menimme naimisiin ja aloimme julistaa.
Rodney, vartuit uskovassa kodissa.
Asiat, jotka Adonicalle olivat uusia, olivat sinulle tuttuja.
Miten löysit kutsumuksesi?
Miten käsitit, että haluat palvella Jumalaa?
Annoin sydämeni Jeesukselle 5-vuotiaana.
Herra täytti minut Pyhällä Hengellä, kun olin 8.
Laitoin nalleni riviin ja saarnasin niille. Laskin käteni niiden päälle.
Ne kaatuilivat. Kastoin niitä vedessä.
Sitten menin takapihalle ja kuvittelin olevani saarnaaja Amerikassa.
Olen syntynyt ja varttunut Etelä-Afrikassa, -
ja Jumala kutsui minua lähetystyöhön Amerikkaan.
Avioiduimme lokakuussa 1981. Aloitin valtakunnan työn tammikuussa 1980.
Menimme häämatkallamme saarnaamaan.
Olemme yhä häämatkallamme. Saarnaamme yhä.
Siitä tulee lokakuussa 34 vuotta.
Jumala kutsui meidät USA:han. Menimme sinne 27 vuotta sitten, -
joulukuussa 1987, kolmen lapsemme kanssa. Vanhin oli 5-vuotias, -
keskimmäinen 3-vuotias ja nuorin 7-kuinen.
Kun tulimme maahan, meillä oli 300 dollaria. Tuskin tunsimme ketään.
Huhtikuussa 1989 puhkesi herätys, joka on vienyt meidät 50 maahan.
Se on ollut ihmeellistä seikkailua.
Se on vienyt meitä Kairoon Egyptiin, Argentiinaan, Singaporeen, -
Filippiineille, Japaniin ja Helsinkiin Suomeen.
Se on ollut seikkailu.
Adonica, millaista on ollut matkustaa ja tehdä työtä pariskuntana -
niin monen vuoden ajan?
On hyvin tärkeää pysyä yhdessä.
Jumala valmisteli minua jo varhain, vaikken kunnolla tuntenut Herraa.
Tiesin, että tulisin matkustelemaan.
En tiennyt, mitä tulisin tekemään. Sanoin: "Herra, teen, mitä haluat."
Kun tapasimme, Rodney sanoi: "Minut on kutsuttu matkustamaan."
Se oli jo sydämessäni, vaikken sitä tajunnutkaan.
Kun menimme naimisiin, sitouduin siihen. Lapset kulkisivat mukanamme.
Tietysti kun lapset ovat pieniä, sitä elää heidän aikataulunsa mukaan.
Kun palvelutyö alkoi, Rodney kantoi siitä suurimman vastuun.
Itse keskityin lapsiin.
Otin enemmän vastuuta, kun lapset kasvoivat.
Kirsten oli 5 vuotta, Kelly 3 vuotta ja Kenneth oli 7 kuukautta, -
kun tulimme Amerikkaan.
Sitouduin matkustamaan Rodneyn mukana.
Herra antoi minulle sanan, kun odotin Kennethiä: -
"Olen kutsunut sinut saarnaamaan, -
mutta nyt tehtäväsi on palvella miestäsi ja lapsiasi."
Kun Rodney saarnasi, ajattelin, etten tee mitään. Herra sanoi: "Teetpäs.
Helpotat hänen elämäänsä. Ruokit hänet, pyykkäät ja hoidat lapset.
Olet yhtä tärkeä."
Päätin myös opettaa lapsia kotona. USA:ssa niin voi tehdä.
Siellä on hyviä kristillisiä kotiopetusohjelmia.
Se oli tärkeää minullekin. En halunnut heidän hukkuvan koulujärjestelmään.
Halusin tietää, että he osasivat lukea ja kirjoittaa. Äitini oli opettaja.
He kulkivat mukanamme. Herra piti huolen kaikesta, -
jopa niistä asioista, joita en osannut pyytääkään.
Herra toi elämäämme opettajia.
Lensimme yhdessä. Kolmen lapsen kanssa matkustaminen oli kallista.
Minulla oli kaksi kokousta päivässä.
Vapaapäivinä olimme hotellissa.
Opetimme lapsia. Teimme retkiä.
He pääsivät tutustumaan hienoihin nähtävyyksiin maailmalla.
Meillä ei ollut neljään vuoteen kotia.
Päätin, että kotimme on aina se hotellihuone, jossa kulloinkin olimme.
Heidän elämänsä oli mahtavaa.
Teini-ikäisenä he halusivat kouluun, jotta he tapaisivat kavereita joka päivä
Sanoimme: "Ymmärrämme. Teillä on ystäviä ympäri maailman -
mutta ei päivittäisiä kaverisuhteita."
Mutta mietipä, millainen siunaus on matkustaa, nähdä eri maita -
ja tavata suuria Jumalan miehiä ja naisia.
Teette asioita, joita ihmisistä suurin osa ei ikinä pääse tekemään."
Juhlimme hiljattain Rodneyn palvelutyön 35-vuotistaivalta.
Lapsemme puhuivat juhlassa. Tytär sanoi, että heillä oli hieno lapsuus.
Molemmat palvelevat Herraa.
Meillä oli kolme lasta, mutta nuorempi tytär menehtyi 12 vuotta sitten -
joulupäivänä 18-vuotispäivänään.
Hänellä oli kystinen fibroosi.
Meidän piti matkustaessamme hoitaa kroonisesti keuhkosairasta lasta.
Herra auttoi meitä kuljettamaan häntä ja hoitolaitteita mukanamme.
Hoitotarvikkeet kulkivat suurissa laatikoissa, -
jotka oli tehty varta vasten lentokonematkustusta varten.
Laitteet käyttivät erikoissähkötarvikkeita.
Lupasimme Herralle, että lähtisimme tien päälle.
Hän siunasi Kellyä. Rukoilin, että Jumala antaisi armon lapsillemme.
Hän antoi. Herra on hyvä.
Ajattelemme, että me teemme isoja uhrauksia, mutta se on...
Se on kunnia. - Kunnia. Se oli kunnia lapsillemme.
Nyt meillä on neljä lastenlasta. Kolme tyttöä ja yksi poika.
Pysyimme yhdessä perheenä. Lapset kasvoivat kanssamme.
Emme olleet erossa Rodneystä. Lapset eivät olleet erossa meistä.
He olivat hetken koulussa ja huomasivat, ettei se ollutkaan kivaa.
Heistä oli kiva opiskella itsenäisesti. Molemmat kävivät yliopiston.
Minua suututtaa, kun näen Herran palvelijoita matkustamassa yksinään.
Miten voi voittaa maailman ja menettää perheensä?
Se ei ole oikein.
Meillä on nyt oma raamattukoulu.
Rohkaisemme ottamaan perheet mukaan puhujamatkoille.
Täytyy uskoa Jumalaan.
Kun ihminen vie Sanaa muille, hän huolehtii ensin perheestään.
Monet luulevat, että se tulee liian kalliiksi, mutta Jumala pitää huolen.
Ja hintana voi olla se, että liitto rikkoutuu ja lapset vihaavat Jumalaa.
Raamatussa kysytään, mitä se hyödyttää ihmistä, vaikka hän -
voittaisi omaksensa koko maailman, mutta saisi vahingon sielullensa.
Mitä hyödyttää voittaa maailma Jeesukselle, jos menettää perheensä?
Mainitsitte, että menetitte nuoremman tyttärenne.
Miten se muutti teitä?
Se ei muuttanut sitoumustamme. Se antoi vain lisää päättäväisyyttä.
Oli joulupäivä. Tyttö kuoli syliini.
Vannoin, että paholainen joutuisi maksamaan sata miljoonaa sielua.
Sairaus ei tule Jumalalta. Kelly on nyt Jeesuksen luona.
Tapaamme hänet kerran. Hän ei tule tänne, mutta menemme sinne.
Hän oli hieno lapsi. Hänellä oli suuri vaikutus elämäämme.
Hän ei tiennyt eikä suunnitellut kuolevansa.
Hänelle valkeni vasta 12 tuntia aiemmin, ettei hän ehkä selviäisi, -
koska käskimme hänen elää. Hän melkein kuoli -
11 kuukauden sekä 3 vuoden iässä. Saimme pitää hänet 18 vuotta.
Herra armoitti häntä. Hänellä oli suuri vaikutus meihin.
Kun hän syntyi, en ollut ikinä kuullutkaan kystisestä fibroosista.
Se on perinnöllinen resessiivinen sairaus.
Molempien vanhempien täytyy olla kantajia, -
jotta se siirtyy eteenpäin.
Oli rankkaa, kun saimme tietää siitä.
Tajusimme, että Jumalan Sana on tosi, tapahtuipa meille mitä tahansa.
Kystinen fibroosi tekee limasta paksua ja tarttuvaa.
Se jää keuhkoihin. Tulee paljon tulehduksia.
Tulehdukset arpeuttavat keuhkoja. Keuhkojen pitäisi olla kuin sieni.
Arpeutuminen kovettaa keuhkoja ja hengittäminen estyy, -
ellei tehdä keuhkonsiirtoa. Se ei tullut kysymykseen hänen tapauksessaan.
Asia on näin.
Paholainen yritti hyökätä hänen kimppuunsa. Hänen lahjansa oli ääni.
Hänellä oli kaunis lauluääni.
Sanoimme: "Tapahtui, mitä tapahtui, Jumalan Sana on voimassa."
Tulemme yhä rukoilemaan sairaiden puolesta ja uskomaan Jumalaan."
Jumala siunasi meitä sen ansiosta.
Kellyn keuhkot vaurioituivat lievästi, kun hän oli 3.
Monet kuolevat 11―12-vuotiaana. Hän eli 18-vuotiaaksi. Se oli ihme.
Hän tuli ikään, jolloin me emme enää voineet kannatella häntä uskollamme.
Voimme rukoilla ja uskoa lasten puolesta. Meillä on se valta.
Kun he varttuvat, heidän pitää solmia oma suhde Herran kanssa.
Emme voi pakottaa heitä. Voimme rukoilla, että Jumala koskettaisi.
Lisäksi olemme pystyneet auttamaan monia, joilla on vaikeaa.
He luulevat, että meillä on ollut helppoa.
Voimme sanoa: "Ymmärrämme. Herra auttaa sinua niissäkin asioissa, -
joita et voi hallita."
Se olikin erityistä herätyksessä ja ilossa.
Emme aloittaneet sitä. Olimme nälkäisiä ja rukoilimme.
Amerikassa kaikki oli hyvin kuivaa.
"Herra, ilmesty kokouksissa. Osoita ihmisille, että kosketat heitä.
Anna heidän tuntea kosketuksesi.
Vaikka he eivät muistaisi meidän ni- meämme. Kunhan he kokevat Sinut."
Sitten aloimme rukoilla, että Herra koskettaisi meitä.
Aloimme tuntea, että jotakin tapahtuisi. Emme tienneet, mitä.
Jumalan tuli kosketti Rodneya, kun hän oli 18.
Jumalan tuli laskeutui ylleni vuonna 1979.
Siitä kaikki alkoi. Halusin, että kaikki saavat kosketuksen.
Kun aloitin työn 1980, näin sitä vähäsen.
Huhtikuussa 1989 Herran kirkkaus tuli meren aallon tavoin kokoukseen.
Se on pysynyt mukanamme tähän päivään asti. Se on kantanut meitä.
Kun Jumalan tuli laskeutui, ihmiset alkoivat ensiksi...
Sitä tapahtui muissakin kokouksissa.
Jumalan tuli vaikutti ihmisiin. Ihmiset tunsivat Jumalan läsnäolon.
Ihmiset vastasivat eri tavoin. Jotkut itkivät. Toiset vapisivat.
Jotkut kaatuivat lattialle.
Toiset eivät enää puhuneet englantia. He puhuivat vain kielillä.
Ilo täytti ihmiset.
Kun olin nuori uskova, Jumala kosketti minua monta kertaa.
Oli kuin Hän olisi syleillyt minua.
Tunsin vain Hänen rakkautensa. Itkin itkemistäni.
Hän puhdisti minua, käsitteli asioita.
Hän toi esiin asioita, joista minun piti hankkiutua eroon.
Hän ei tuominnut. Hän toimi rakastavasti ja armollisesti.
Luulin, että Jumala tuomitsisi.
Aina kun Hän kosketti, koin vain rakkautta.
Oli yllätys, kun ilo ja nauru täyttivät kaikki ihmiset.
Kun Herra kosketti minua, itkin.
Pelastuin helluntaiseurakunnassa. Rodney kasvoi helluntailaisuudessa.
Se oli meille jokseenkin tuttua, mutta ei niin kokonaisvaltaisena.
Ajattelin, että he ovat vain ulospäin suuntautuneita.
Itse olin silloin ujo, varautunut ja hiljainen.
Nyt sitä ei uskoisi.
Kun saa Pyhän Hengen, saa voiman olla todistaja.
Pyhä Henki tekee rohkeaksi ja tuo esiin asioita yliluonnollisesti.
Aloin tajuta, että Jumala todella koskettaa näitä ihmisiä.
Näimme hedelmän. Monet todistivat nauraneensa kolme päivää -
ja parantuneensa terminaalivaiheen rintasyövästä, SLE:stä, aidsista.
Mahtavia todistuksia, kun ilo kosketti ihmisiä.
Jumalan läsnäolo ja työ meissä vaikutti vahvana elämässämme.
Herra on tehnyt mahtavia asioita elä- mässäni. Kun Hän kosketti, itkin vain.
Kesti puoli vuotta päästä seuraavalle tasolle.
Pyysin Herraa koskettamaan, mutta estelin silti.
Herra kosketti minua ilolla.
Se auttoi meitä, kun kävimme läpi tyttären menetystä -
ja luovutimme hänet Herran syliin.
Itkimme, mutta sanoin: "Herra, annan sydämeni käsiisi.
Jos itken, itken. Jos nauran, nauran. Autat minua pääsemään siitä läpi."
Hänen armonsa oli elämässämme. Tiesimme, että Jumala on hyvä.
Monet luulevat, että pahat asiat elämässä ovat Jumalan aiheuttamia, -
mutta Jeesus sanoi, että varas tappaa, varastaa ja tuhoaa, -
mutta Hän tuo elämän. Tiedämme Raamatusta, että Jumala on hyvä.
Jokainen hyvä anti ja täydellinen lahja tulee ylhäältä, -
valkeuksien Isältä, jonka tykönä ei ole muutosta, ei vaihteen varjoa.
Elämme maailmassa epätäydellisissä ruumiissa.
Asioita menee pieleen, koska me teemme typeryyksiä.
Aina emme voi itse vaikuttaa asioihin, mutta Sanan mukaan kaiken keskellä-
Jumala on pakotie ja apu. Jumala voi parantaa.
Olemme nähneet, miten ihmisiä on parantunut terminaalivaiheen syövistä.
Olemme nähneet, miten ihmisiä herää kuolleista.
Jumala voi tehdä näitä asioita.
Mutta jos kärsimme menetyksiä, Hän on silloinkin apunamme.
Sanomme ihmisille, kun he menettävät läheisen: -
"Älä jää itkemään. Nouse ylös ja laita paholainen maksamaan."
Kun paholainen hyökkäsi Kellyä kohti ja hän joutui sairaalaan, -
Rodney sanoi: "Satutit lastani. Minä satutan sinua. Varaan kokouksen.
Rukoilen suuremman joukon puolesta. Luen alttarikutsun isommalle joukolle."
Kun puhutaan Herran ilosta, -
monille tulee mieleen vain nauraminen.
Mutta Herran ilo oli se asia, joka kannatteli teitä ja perhettänne.
Puhutte myös rahasta ja taloudellisista asioista.
Miten Jumala on johdattanut perhettänne?
Miten Hän on auttanut teitä tai opettanut perhettänne?
Voisitteko kertoa muutamin sanoin?
Kun tulimme Afrikasta...
Jos on näky lähteä maailmalle, se maksaa rahaa.
Maailmaan ja kansakuntiin ei voi lähteä tyhjin käsin.
Jumalan piti tehdä iso läpimurto.
Adonica, minä ja kolme lastamme muutimme Amerikkaan -
mukanamme neljä matkalaukkua ja 300 dollaria.
Jumala alkoi vapauttaa meitä taloudellisesti. "Luota minuun.
Minulla on kaikki, mitä tarvitsette, mutta teidän pitää uskoa minuun."
Emme aina luota Herraan. Luulemme, että meidän pitää tehdä asiat itse.
Kun Jumala antaa sanan, kuten Hän puhui minulle unessa, -
vuokrasin Madison Square Garden -areenan kuudeksi viikoksi.
Se maksoi 6,7 miljoonaa dollaria. Maksoimme sen.
48 459 ihmistä pelastui.
Jumala käskee tehdä asioita.
Ostimme päämajamme, 34 hehtaaria. Meillä ei ollut rahaa. Herra käski ostaa
Herra antoi meille sanansa kautta 16 miljoonan dollarin kiinteistön.
Tämä on vaeltamista uskossa.
Haastan kaikkia katsojia, -
että jos he luottavat ja uskovat Jumalaan, Hän tekee tien.
Haluamme auttaa kaikkia näkemään, että he voivat uskoa Herraan.
Älä anna paholaisen valehdella äläkä ihmisten lannistaa.
Jos Jumala kutsuu tekemään jotakin ja käskee tehdä sen, -
Hänen uskonsa tulee sinulle ja voit uskoa Häneen ja näet ihmeitä.
Liittomme alkuaikoina tunsimme Sanan, että Hän pitää huolen, -
kunhan olemme antajia ja siemenen kylväjiä.
Jumala sanoi, että niin kauan kun maa pysyy, on kylvöä ja korjuuta.
Täytyy kylvää, jos haluaa sadon.
Uskoimme, että Sana toimii, kunhan olemme kuuliaisia.
Päätimme uskoa Sanaan.
Päätimme alkaa antaa kymmenykset kaikesta, mitä Jumala antaa meille, -
sekä lisäksi uhrilahjoja. Aina kun tarvitsimme jotakin, anoimme.
"Teillä ei ole, koska ette ano."
Sen lisäksi kylvimme siemenen. Aina kun anoimme jotakin, kylvimme.
Kerran meillä ei ollut yhtään rahaa. Meillä oli neljä Etelä-Afrikan randia.
Kylvimme ne, ja siitä tuli hieno todistus.
Emme pyytäneet rahaa. Emme kertoneet tarpeistamme kenellekään.
Annoimme, rukoilimme ja uskoimme. Olemme aina tehneet niin.
Fil. 4:ssä sanotaan: "Jumalani on rikkautensa mukaisesti täyttävä -
kaikki teidän tarpeenne kirkkaudessa, Kristuksessa Jeesuksessa."
Tärkeää ei ole pankkitili tai ansainta.
Jumala auttaa tekemään asioita yliluonnollisesti.
Kun olette ottaneet askelia palvelutehtävässänne, -
miten olette tienneet, mikä on oikea suunta?
Ihmiset sanovat: "Tämä on oikea suunta" ja "Ei, tämäpäs."
Miten voi löytää Jumalan äänen kaiken sen keskellä?
Meillä on aikaa muutama minuutti.
Se täytyy oppia. Jeesus sanoi: "Lampaani tuntevat ääneni.
Vierasta ääntä ne eivät seuraa." Jumala puhuu unissa, näyissä -
ja Sanansa kautta.
On aikoja, jolloin Jumala alkaa johdattaa. Kokee kehotusta.
Jumala työntää kohti asioita työssä, liiketoimissa, puolison valinnassa.
Kun näin Adonican, Herra sanoi: "Hän on vaimosi."
Jos luottaa Jumalaan kaikissa pienissäkin asioissa, -
Hän näyttää ja johdattaa. Sitä oppii vuosien mittaan, mikä on Herrasta.
Sitä alkaa oppia, mikä ei ole Hänestä tai milloin ajoitus ei ole Hänestä.
Joskus lähdemme liikkeelle liian varhain.
Kun on muutaman kerran kolauttanut päänsä, oppii odottamaan Herraa.
Jumala ei puhu päähämme, Hän puhuu sydämellemme.
Täytyy hiljentyä ja pysähtyä.
Siksi on hyvä joskus paastota ja rukoilla.
Ei siksi, että saisi Jumalan toimimaan,
vaan siksi, että herkistyisimme kuulemaan Hänen äänensä.
Vielä yksi kysymys. Teillä on vahva kaipaus sielujen pelastamisesta.
Mitä sanoisit kristitylle, joka sanoo, ettei evankeliointi ole hänen lahjansa?
Sillä ei ole mitään tekemistä lahjan kanssa.
Tarvitaan vain uskova, joka rakastaa Jeesusta.
Jos ihminen pitää jostakin ravintolasta, hän kertoo siitä kaikille.
Jos pitää jostakin kahvilasta, sitä suosittelee kaikille.
Miten paljon enemmän, jos Jeesus on pelastanut meidät, -
koskettanut meitä ja muuttanut elämämme, -
meidän pitää kertoa siitä kaikille?
Sillä ei ole mitään tekemistä lahjojen kanssa.
Pelastiko Hän sinut? Kerro siitä muille.
Meidän täytyy korjata sielujen satoa.
Tyttäreni poismenon jälkeen olemme tuoneet yli 12 milj. sielua Jeesukselle.
Tavoitteenani on sata miljoonaa sielua. Herättelemme kaikkia -
kertomaan sukulaisille, ystäville, työtovereille ja kaikille Jeesuksesta, -
koska Hän palaa takaisin hyvin pian.
On tärkeää, että meillä on saarnaajia ja viisi lahjaa, -
mutta Raamatussa jokaista uskovaa käsketään julistamaan ilosanomaa.
Jeesuksesta kertominen on jokaisen uskovan tehtävä.
Niin evankeliumi leviää. Ei vain puhujapöntöstä, mikä toki on tärkeää.
Se on kertomista muille, ystävän tuomista seurakuntaan -
tai hänen johtamista Jeesuksen luo. Olemme kouluttaneet tuhansia.
En tiedä Suomesta, mutta Amerikassa 95 prosenttia kristityistä -
ei kerro muille Jeesuksesta. 95 prosenttia.
Se on valtava osuus. - Niin on. He vain käyvät sunnuntaisin kirkossa.
Maanantaista lauantaihin he eivät kerro kenellekään Jeesuksesta.
Se on tosi väärin. Jos Hän on kosket- tanut sinua, sinun pitää kertoa muille.
Monet jättävät asian Herran huoleksi. Ei.
Sanan mukaan meidän pitää kertoa.
Miten he kuulevat, ellei kukaan kerro?
Ei ole meidän ongelmamme, jos he eivät ota vastaan, mutta on kerrottava.
Ihmiset eivät torju sinua. He torjuvat Hänet.
Jos he eivät pelastu, se on todistus heitä vastaan tuomiopäivänä.
He eivät voi sanoa: "Kukaan ei kertonut."
Herra sanoo: "Kertoipas. Muistatko silloin bussipysäkillä?"
On tärkeää kertoa Jeesuksesta.
Kiitos tästä haasteesta. Toivon, että katsojat todella kuulevat sen.
Kiitos vierailustanne. Siunattua viikkoa Suomessa!
Siunausta myös työhönne!
Kiitos, että saimme tulla. Kiitos TV7:lle. Siunausta!
Suomennos: Marianne Tenetz