Tervetuloa ohjelman pariin! Tänään saamme kuulla -
yhdestä aikamme vaikuttavimmista herätyksistä, -
Azusa-kadun herätyksestä.
Tervetuloa, Tommy Welchel!
On kunnia saada sinut ohjelmaan.
Azusa-kadun herätys vuosina 1906―09 -
oli aikamme suurimpia herätyksiä.
Se on koskettanut koko maailmanlaajuista seurakuntaa.
Emme pysty kyselemään niiltä, jotka olivat mukana herätyksessä, -
mutta voimme kuulla siitä sinulta. Tapasit heitä 1960-luvulla -
nuorena miehenä. Kuulit heidän kokemuksistaan omin korvin.
Kuulit hienoja kertomuksia parantumisista ja ihmeistä.
Odotit 40 vuotta, ennen kuin aloit kertoa niistä.
Miksi odotit niin pitkään?
Jeesus ilmestyi minulle.
Hän kehotti minua olemaan kärsivällinen ja kuuliainen.
En ymmärtänyt sitä aluksi. Olen tarinankertoja.
Olin kuullut satoja kertomuksia, joista halusin kertoa.
Yritin kertoa niitä, mutta minulle sanottiin: -
"Ole kärsivällinen ja kuuliainen."
En pystynyt kertomaan niitä.
Sen täytyi olla vaikeaa.
Ohjelman lopuksi voit rukoilla katsojien puolesta.
Palataan kuitenkin hetkeen, jolloin sattumalta tapasit -
kaksi iäkästä rouvaa Venice Beachilla Kaliforniassa.
Keitä he olivat?
Toinen oli vuokraemäntäni. Toinen oli Goldie-niminen sisar.
En usko, että mikään on sattumaa.
Heistä molemmat olivat kokeneet Azusa-kadun herätyksen.
Kerron Goldiesta kirjassani.
Tiesin, mitä he aikoivat: käännyttää minut Herran puoleen.
He näkivät, että tarvitsit Herraa.
Surkuttelin itseäni.
Kyllä, tarvitsin Herraa. Minut oli kasvatettu kunnon helluntailaiseksi, -
mutta aloin kapinoida vuonna 1957. Jatkoin kapinoimista kolme vuotta.
Nämä kaksi naista -
halusivat minun lausuvan pelastus- rukouksen. Aioin huijata heitä.
Halusin heiltä ruokaa tai ainakin rahaa ruokaan. Olin nälissäni.
Lausuin pelastusrukouksen.
Halusit heiltä ruokaa. Lausuit rukouksen heidän mielikseen.
En ollut vilpitön. Yhtäkkiä tuntui kuin jokin olisi räjähtänyt rinnassani.
Aloin vapista ja itkeä.
Sanoin sisar Goldielle: "Olen kristitty!" Hän sanoi: "Tiedämme sen."
Sinusta tuli siis kristitty silloin.
Uskonasiat olivat minulle tuttuja, mutta silloin minusta tuli kristitty.
Vietit kuusi vuotta näiden naisten ja muiden ikäihmisten kanssa.
Heitä kutsuttiin Azusa-kadun pyhiksi.
He kertoivat sinulle Azusa-kadusta yhä uudelleen ja uudelleen.
Mitä he kertoivat? Haluamme kuulla kaikki jutut.
He kysyivät tietenkin ensimmäisenä, halusinko syödä tai juoda jotakin.
Sanoin: "Haluaisin suklaakeksejä ja lasin maitoa."
Olin 17-vuotias.
Vuonna 1960 aikuisia oltiin vasta 21-vuotiaana.
Istuin heidän jalkojensa juuressa kunnioituksesta heitä kohtaan.
Olinhan tarinankertoja. Tarinankertojan pitää tuntea jutut.
Tiesin Azusa-kadusta. Kuuntelin tarkkaavaisesti.
Kertomuksista tuli minulle miltei pakkomielle.
Niistä tuli osa minua. Kertomukset olivat ällistyttäviä.
Olin nähnyt jotakin samankaltaista.
Äiti oli raahannut minut parantaja- evankelistan luo. Olin nähnyt ihmeitä.
Ne olivat sellaisia, joita nykyään ei näe.
Olit kuullut parantumisihmeistä.
Azusa-kadun jutut olivat jotakin erilaista. - Ei tästä maailmasta.
Voitko kertoa esimerkin?
On kaksi veli Seymourin ihmettä.
Eräs mies oli työskennellyt rautateillä. Hänen jalkansa oli jäänyt junan alle.
Jalka oli katkennut puolireidestä.
Tynkään, joka liitettiin puujalkaan, -
oli tullut kuolio. Mies tuli pyytämään rukousta Seymourilta.
Se siis oli tulehtumassa. - Erittäin pahoin.
Seymour kysyi: "Pysytkö pystyssä vasemmalla jalallasi?"
Mies sanoi: "Pystyn." Kaksi miestä tuli irrottamaan puujalan.
Housunlahje roikkui tyhjänä.
Sekä veli Sines että veli Lankford kertoivat siitä minulle.
He näkivät sen läheltä.
Veli Seymour alkoi rukoilla. Lahkeessa alkoi näkyä liikettä.
Yhtäkkiä ilmestyi jalka. Jumala teki hänelle uuden jalan.
He näkivät jalan ilmestyvän.
He näkivät liikettä lahkeessa. Yhtäkkiä lahkeesta pisti esiin jalka.
Tyhjästä. - Kasvoi kokonaan uusi jalka.
Tietenkään Seymour ei saarnannut sinä iltana.
Huutoa ja tanssia jatkui aamukahteen.
Uskon sen. - Minäkin huutaisin.
Oliko se suurimpia ihmeitä?
Jalan kasvaminen tapahtui vuonna 1907.
Vuonna 1908 eräälle miehelle kasvoi olkapää ja käsi.
Hän oli menettänyt olkapäänsä työtapaturmassa 10 vuotta aiemmin.
Se oli vähitellen tappamassa häntä.
Silloin ei ollut sellaista sairaanhoitoa kuin nykyään.
Hän pyysi Seymouria rukoilemaan.
Hän oli jatkanut työtä yksikätisenä.
Seymour kysyi väeltä: "Muistatteko jalan, joka kasvoi viime vuonna?"
David Salazar oli meksikolainen veli.
Hän sanoi: "Seisoin vieressä."
Miehen hiha oli kääritty, tai hänellä oli lyhythihainen paita.
"Näin hihanaukosta luun."
Se mäti. Se oli pahannäköinen.
Se kuulostaa ikävältä haavalta. - Hän teki kuolemaa.
Seymour laski kätensä hänen päälleen. Luu valkeni.
Se alkoi kasvaa.
Pian liha alkoi kasvaa sen ympärille.
Se eteni kuin hidastetussa filmissä.
Hän sanoi: "Sekosin, kun kynnet ilmestyivät."
Seymour ei saarnannut sinäkään iltana. - He vain tanssivat.
He sekosivat!
Miltä tuntui kuunnella kertomuksia?
Oliko niitä aluksi vaikea uskoa todeksi? - Istuin haltioissani.
Kuuntelin vain suu auki.
Juttu tuntui yhtä tuoreelta joka kerta. Oli kuin en olisi ikinä kuullut sitä.
Istuin 1―2,5 tuntia kuunnellen.
Kuuntelin tiiviisti eri ihmisten kertomuksia.
Ihmeitä ei tehnyt vain Seymour. Jokainen tulija...
Lattialla oli polveen saakka jotakin.
He kutsuivat sitä shekina- kirkkaudeksi. Se oli läsnä aina.
Millaista se oli? - Kuin sumua.
Se oli meripihkanväristä.
Kun Seymour ei saarnannut... Hän tuli kolmesti päivässä.
Shekina-kirkkaus laskeutui. - Shekina-kirkkaus pysyi siellä.
Ihmeitä oli jatkuvasti.
Niinkin nuoret kuin 6-vuotiaat kävelivät pyörätuolissa istuvan luo.
He rukoilivat hänen puolestaan, ja hän nousi ja käveli.
Ihmisiä tuli koko päivän. - Kaikkialta maailmasta.
Olivatko he siellä 24 tuntia? - 24 tuntia päivässä.
He tulivat vuoroissa.
Jokainen, joka oli siellä, alkoi tehdä ihmeitä.
Kysyin aina: "Mikä oli suurin ihme, jonka muistat -
ja johon osallistuit Azusa-kadulla?" He kertoivat.
Nämä ihmiset -
kolmen vuoden aikana 1906―09 -
periaatteessa olivat seurakunnassa koko ajan.
Eivät ihmiset. - Mutta nämä, jotka kertoivat siitä.
Siellä oli ihmisiä 24 tuntia päivässä -
seitsemänä päivänä viikossa 3,5 vuoden ajan.
Mitä he tekivät? Kävivätkö he töissä?
Vai olivatko he vain siellä rukoilemassa ihmisten puolesta aina?
Kun jututin ihmisiä, elettiin 1960-lukua. Siitä oli jo yli 50 vuotta.
He olivat jo vanhoja eläkeläisiä.
Minulta on kysytty, miksen jututtanut vanhempia ihmisiä.
He olivat ikääntyneet ja kuolleet. Nämä olivat teini-ikäisiä silloin.
Tommy Anderson oli 15-vuotias tullessaan Azusa-kadulle ensikertaa.
Hän oli ensimmäisiä, jotka saivat Pyhän Hengen kasteen.
Sisar Carney oli 17. Ralph Riggs oli vain 11. He kaikki olivat nuoria.
Oli vanhempiakin, kuten äiti-Riggs.
Kun menin Pisgah'n seurakuntaan, hän oli 96-vuotias.
He olivat jo ikäihmisiä.
Silloin, 50 vuotta sitten he olivat nuoria.
Voin kuvitella, että jos ihminen kokee jotakin sellaista -
kolmen vuoden ajan, sen täytyy muuttaa heidät ikihyviksi.
Miten he näkivät Jumalan? Oliko heillä vahvempi usko -
kuin muilla ihmisillä?
Miten kokemus oli muuttanut heitä?
He eivät lakanneet tekemästä ihmeitä.
Kun olin Pisgah'ssa, näin monia ihmeitä.
En monia sellaisia kuin Azusa-kadulla, mutta näin monia ihmeitä.
Muistan, miten eräs sokea mies tuli Bill Brownin luo.
Hiivin lähemmäs, jotta kuulisin.
Brown sanoi sokealle: "Jumala haluaa parantaa sinut.
Jumala kirkastaa itseään, jos Hän parantaa sinut.
Anna kun rukoilen puolestasi."
Bill laittoi kätensä miehen luomien päälle ja rukoili. Mies avasi silmänsä.
Seisoin Billin takana katsomassa. Mies meni sekaisin. Hän näki.
Ihmeitä tapahtui yhä.
Eräs pariskunta tuli Lontoosta etsimään sisar Dundeeta.
Sisar Dundee tykkäsi rukoilla lasten puolesta.
Olin ollut mukana noin neljä vuotta. Oli noin vuosi 1964.
Katsoin lasta. Hän oli...
Jotkut sanoivat: "Tommy, mene hakemaan sisar Beck."
Hän oli mennyt uudelleen naimisiin. "Mene hakemaan sisar Beck."
Kysyin: "Miksi?"
Sanottiin, että nämä ihmiset halusivat hänen rukoilevan.
Pyysin heitä näyttämään lasta. Hän näytti kuolleelta. Hän eli.
Hänellä oli leukemia.
Tämä siis tapahtui 1960-luvulla. - Niin.
Ajattelin: "Parempi hakea sisar."
Tiesin, että hänen nimensä oli Beck, mutta kutsuin häntä sisar Dundeeksi.
Hain hänet sinne.
Hän ei edes katsonut lasta. Hän piti häntä sylissään viitisen minuuttia.
Hän antoi lapsen takaisin ja sanoi: "Lapsi on terve."
Lapsella oli leukemia. - Aivan. Hän teki kuolemaa.
Hän näytti aivan kuolleelta.
He antoivat lapsen vanhemmille.
Sisar Dundee eli Beck ja tämän mies jatkoivat palvelemista.
Ihmiset alkoivat sanoa: "Näyttäkää minulle lasta."
Äiti veti peittoa syrjään. Sen takaa paljastui eloisa, iloinen lapsi.
Pyysin lasta syliini. Halusin leikkiä hänen kanssaan.
Lapsi oli täysin terve. Hän oli parantunut siinä hetkessä.
Muistan kuulleeni yhden kertomuksen Azusa-kadun ajoilta.
Lääkärin syöpäpotilas parantui.
Sitten lääkäri tuli uskoon. Mitä tapahtui?
Se on kertomus naisesta, jolla oli sauva.
Se oli samanlainen kuin Mooseksella.
Hän nosti sen eteensä ja hivuttautui sen luo.
Hän ei päässyt muuten eteenpäin.
Koska hän oli niin sairas.
Hän oli naiseksi pitkä. Hän painoi 29 kiloa.
Hän oli pelkkä luuranko. Hänellä oli keuhkosyöpä.
Lääkärin mukaan hänen olisi pitänyt kuolla jo puoli vuotta sitten.
Hän tiesi kuolevansa sinä yönä.
Hänellä oli aika lääkärille seuraavana päivänä.
Hän asui aivan lähellä, mutta häneltä kesti yli 3 tuntia tulla sinne.
Hän tuli sisään. Hän näki Laura Langtroffin.
"Haluan, että hän rukoilee puolestani."
Laura tuli ja kysyi: "Miten voin auttaa?"
Hän vastasi: "Ellen parane tänään, kuolen."
Laura rukoili hänen puolestaan. Hän innostui. Hän parani heti.
Hän nautti shekina-kirkkaudesta kolmen tunnin ajan.
Sitten hän meni kotiin. Kotimatka sujui ripeästi.
Kun hän oli Azusa-kadulla, hän alkoi käyttää sauvaansa tahtipuikkona.
Kotona hän kävi vaa'alla. Hän painoi 48 kiloa.
Hänen painonsa oli noussut. - 18 kiloa.
Seuraavana aamuna hän meni...
Lääkärin vastaanotto oli parin korttelin päässä Azusa-kadulta.
Hänen piti hetken selittää, koska häntä ei tunnistettu siellä.
Lääkäri sanoi: -
"Painosi ei ole mitenkään voinut nousta noin paljon viime kerrasta."
Hän sanoi: "Tiedän, mutta Jumala..." - "Olet käynyt siellä varastolla!"
Lääkäri oli sulkemassa vastaanottoa. Hän oli menettämässä potilaita.
He kävivät Azusa-kadulla ja parantuivat.
Se oli varmasti turhauttavaa.
Tai tietysti jos lääkäri välittää potilaista, hän iloitsee parantumisista.
Pian lääkärikin meni sinne. Hän sai Pyhän Hengen kasteen.
Hän aloitti palvelutyön.
Se oli tunnettu 1950―60-luvuilla. Sen nimi oli "Wings of Healing".
Hänen nimensä oli Thomas White.
Hän matkusti kaikkialla maailmassa palvelemassa.
Kun kuuntelit kertomuksia ja minä kuuntelen niitä nyt, -
pohdin, voisiko se tapahtua meidänkin aikanamme.
On helppo muistella menneitä. "Silloin oli mahtavaa, kun niitä tapahtui."
Eikö olisi hienoa, jos samaa tapahtuisi meidänkin aikanamme?
Kolme suurta jumalanpalvelijaa profetoi marraskuussa 1909, -
että tulisi toinen, Azusa-kadun herätyksen kaltainen herätys.
Se palaisi maan päälle. Jopa shekina-kirkkaus ilmestyisi.
Tämä herätys kestää siihen asti, että Jeesus tulee takaisin.
Länsirannikolla William Seymour -
profetoi niin.
Itärannikolla New Yorkissa Charles Parham -
antoi juuri samanlaisen profetian.
Chicagon liepeillä siihen aikaan kuuluisa naissaarnaaja -
profetoi samaa. Hänen nimensä oli Mary Woodworth-Etter.
He kaikki antoivat saman profetian melkein samana päivänä.
Onko Jumala puhunut sinulle siitä?
Milloin uskot herätyksen tulevan?
Se on alkamassa kaikkialla maailmassa eri paikoissa.
He sanoivat, ettei herätys tule olemaan yhdessä paikassa -
eikä se liity yhteen henkilöön. Se on jo alkanut Kiinassa.
Se on vahvaa Brasiliassa, -
Argentiinassa, -
Soulissa Etelä-Koreassa -
ja Australiassa. Heillä on herätys.
Sanoit, että kun kerrot Azusa-kadusta, alkaa tapahtua ihmeitä.
Monia ihmisiä on parantunut samaan aikaan, kun kerron siitä.
Täällä Suomessa eräs mies kuunteli kertomusta Lucillesta ja hampaista.
Nyt sinun pitää kertoa meillekin.
Lucille oli hassu. Hän toi nenäliinoja mukanaan seurakuntaan.
Hän etsi ihmisiä, joilla ei ollut hampaita.
Hän puhdisti heidän suunsa -
ja työnsi sormensa paikkaan, josta puuttui hammas.
Hän käski hampaan kasvaa. Hammas kasvoi ja työnsi sormen ylös.
Hän kävi läpi koko suun tällä tavalla.
Mitä tapahtui, kun kerroit sen Suomessa?
Salin takaosassa istui mies, joka oli menossa leikkaukseen.
Poski oli turvonnut. Hammasta särki tosi pahasti.
Hän painoi sormellaan hammasta -
ja sanoi: "Jumala, paranna tämä hammas." Jumala paransi hänet.
Kipu ja turvotus lähtivät.
Niin Azusa-kadun pyhät sanoivat sinulle.
He siunasivat sinua samalla voitelulla.
Aina ennen kuin lähdin, he laskivat kätensä olkapäälleni -
15 sekunniksi.
Lopulta kysyin heiltä: "Mitä oikein teette?"
He sanoivat: "Jaamme voiteluamme eteenpäin teidän yllenne."
Kun sait voitelun, mitä sinun oli määrä tehdä sillä?
Lahjat eivät ole meitä itseämme varten.
Meidän pitää palvella niillä muita.
Kun olen kokouksessa, -
kerron Azusa-kadusta. Vastaan kuulijoiden kysymyksiin.
Sitten rukoilen voitelun vuodattamisen puolesta.
Jos joku haluaa rukousta parantumisen puolesta, -
täytyy sanoa se.
Monet haluavat kumpaakin, parantumista ja voitelua.
Tietysti.
Ainoa opettamani opinkappale on neljä merkkiä, jotka seuraavat.
Jeesus sanoi: "Ja nämä merkit seuraavat niitä, jotka uskovat."
He ajaisivat ulos riivaajia, parantaisivat sairaita, -
ajaisivat ulos riivaajia ja puhuisivat uusilla kielillä.
Pohjoisessa oli nainen.
En muista kaupunkien nimiä. En osaa lausua niitä. - Kenties Oulu.
En tiedä. Se oli lähellä Lappia.
Katsoin häntä, ja hän näytti erilaiselta. Hän murisi: -
"Minussa on monia riivaajia."
Sanoin: "Minusta on ihanaa ajaa ulos riivaajia.
Viime kerrasta onkin pitkä aika."
Laskin käteni hänen päälleen. Käskin riivaajien lähteä Jeesuksen nimessä.
Hän kaatui maahan. Hänen suustaan tuli vaahtoa.
Menin hänen luokseen ja sanoin tiukasti: "Sanoin: Jeesuksen nimessä!"
Hän meni veltoksi. Yhtäkkiä hän avasi silmänsä ja katsoi minuun -
ja alkoi puhua kielillä.
Miksi luulet, että Azusa-kadun ihmiset -
päättivät kertoa kertomuksensa sinulle ja antaa voitelunsa sinulle?
Sanoit, että monet ihmiset olivat halunneet kuulla kertomuksia.
He kuitenkin kokivat, -
että Jumala halusi heidän kertovan kertomuksensa sinulle.
Tiedätkö, miksi sinut valittiin?
Se on pitkä juttu.
Oletko kuullut Tommy Hicksistä? - Olen.
Argentiinasta. Hän vei minut kahdesti Río Seco -joelle.
Hän kertoi Argentiinasta -
ja näyistään.
Olin silloin vasta 19-vuotias.
Hän näki suuren vuoren, joka alkoi sulaa. Vuori oli seurakunta.
Kun se suli, seurakunnasta tuli jokia.
Hän sanoi, että joesta nousi suuri hengellinen jättiläinen.
Katselin ja kuuntelin häntä.
Hän sanoi: "Yksi noista jättiläisistä tulet olemaan sinä."
Menin hämilleni.
Hän sanoi: "Ne tulevat olemaan sinä, Branham, Roberts, Allen ja Coe."
Hän luki minut isojen nimien joukkoon.
Hän sanoi: "Nuo vanhat pyhät eivät kerro kenellekään Azusa-kadusta, -
mutta tämä poika Oklahomasta...
Siinä on tietty tarkoitus.
Tulee aika, jolloin sinä kerrot Azusa- kadusta kaikkialla maailmassa."
Nyt olet täällä Suomessa.
Kiitos tästä haastattelusta. Jos haluat, voit rukoilla katsojien puolesta.
Voit katsoa kameraan ja rukoilla katsojiemme puolesta lopuksi.
Voinko jakaa voitelua? - Voit.
Taivaallinen Isä, tulemme eteesi Jeesuksen nimessä.
Pyydän voitelusi kautta, -
että kaikki Azusa-kadun pyhiltä saamani voitelu -
vuodatetaan katsojien ylle nyt Jeesuksen nimessä.
Aamen. Kiitos vierailustasi ja haastattelusta.
Kiitos.
Suomennos: Marianne Tenetz