Tervetuloa ohjelman pariin!
Tänään vieraana on Bethel-seura- kunnan pastori, puhuja ja kirjailija -
Steve Backlund. Hän on löytänyt jotakin, mitä me kaikki kaipaamme, -
ilon ja toivon.
Tervetuloa! On etuoikeus saada sinut tänne. - Tämä on ilo.
On hienoa, että olet vieraanamme, -
koska koen, että sinulla on hyvin tärkeä sanoma suomalaisille.
Matkustat yhdessä Wendy-vaimosi kanssa. Opetat ilosta ja toivosta.
Olet kirjoittanut siitä monta kirjaa.
Voiko jokainen saada ilontäyteisen elämän?
Uskon niin ehdottomasti.
Uskon Jeesuksen tulleen juuri siksi, että kokisimme iloa.
Eräs raamatunkohta kiehtoo minua.
Enkelit ilmestyivät paimenille Luuk. 2:ssa.
He ilmoittivat, mikä on Jeesus-vauvan tulemisen tarkoitus: -
"katso, minä ilmoitan teille suuren ilon, joka on tuleva kaikelle kansalle".
Ilmoitus Jeesuksesta oli ilmoitus suuresta ilosta.
Sen mukaan Jumalan tarkoitus on, että kokisimme iloa.
Jeesus vahvisti sen Joh. 10:10:ssä: -
"Minä olen tullut, että heillä olisi elämä ja olisi yltäkylläisyys."
Jumala ei ilmoittaisi meille, mitä meidän tulee kokea, -
antamatta keinoa kokea sitä.
Joku voi ajatella: -
"Tietysti hän on iloinen. Kaikki amerikkalaiset ovat iloisia."
Itse asiassa sinulla on suomalaiset juuret.
Totta. Esi-isäni tulivat Suomesta.
Joskus sanon, että kuulun perimältäni "viileisiin valittuihin".
Emme näytä tunteita. Olemme kovia tekemään töitä.
Tiedän sen taustastani. Se on DNA:ssani.
Jumala taisi valita minut esimerkiksi.
"Jos voin tehdä Stevestä iloisen, voi tehdä kenestä tahansa iloisen."
Vaikka nyt hymyilet ja naurat, et ole aina ollut näin iloinen.
Millaista oli elämäsi ennen?
Minusta tuli kristitty, vasta kun olin 19.
Kokeilin kaikenlaista, mutta sitten tapasin Jeesuksen.
Se oli tosi jännää. Synnyin uudesti. Rakastuin Jeesukseen.
Sitten minulle tapahtui se, mikä tapahtuu monille seurakunnassa.
Aloitamme uskossa, mutta sitten meistä tulee työ- ja sääntökeskeisiä.
Sitä voisi kutsua uskonnollisuudeksi.
Luonteeni kehittyi sillä tavalla, että menin siihen mukaan.
Lapsuudenkotini oli hyvin suorituskeskeinen.
En juurikaan saanut kannustusta.
Sitä vain hoiti velvollisuutensa eikä odottanut sen kummempaa kiitosta.
Mukana oli aineksia suomalaisesta taustastani ja uskonnosta.
Se sekoittui luonteeseeni. Luonteeni ei ollut lainkaan iloinen.
Sitten Herra sanoi: "Steve, tarvitset iloani."
Ajattelitko, ettet odottanut hyviä asioita tapahtuvaksi?
Oliko sinulla kielteinen tai surullinen katsomus?
Oli. Isäni ei halunnut asettaa toiveitaan kovin korkealle, -
koska hän ei halunnut pettyä.
Niinpä hän yritti pitää odotukset niin alhaalla kuin suinkin, -
ettei hän pettyisi. Kasvoin siihen.
Sitten aloin löytää toivoa. Toivo ja ilo kuuluvat läheisesti yhteen.
Room. 15:13:ssa sanotaan: -
"toivon Jumala täyttäköön teidät kaikella ilolla ja rauhalla uskossa".
Minulla oli toivomisen pelko. Pelkäsin, että jos toivon jotakin, petyn.
En halunnut toivoa mitään. Vaalin pessimististä asennetta.
"Asiat menevät vain huonoon suuntaan.
Koko päivä menee luultavasti mönkään."
Suojelin itseäni pettymykseltä.
Herra sanoi, että jos eläisin sillä tavalla, en vaikuttaisi keneenkään.
Se, joka on toiveikkain, on vaikutusvaltaisin.
Herra alkoi käsitellä sitä ensin. Hän halusi, että uskaltaisin toivoa.
En tajunnut, että kun uskalsin toivoa, aloin saada myös iloa.
Sitten sait Jumalalta ilmestyksen ilosta. Miten se tuli?
Se tuli yksinkertaisesti kohtaamisessa Jumalan kanssa.
Kohtasin Hänet.
1990-luvulla Herra kohtasi koko seurakuntaa "pyhän naurun" ilmiöllä.
Luultavasti sitä oli ollut aiemminkin, mutta silloin se tuli todella.
Toronto on siitä kuuluisa.
Jumala ei pyytänyt pastoreilta lupaa koskettaa kansaansa ilolla.
"Kansani on niin iloton, -
että jysäytän sitä ilolla."
Näin ihmisten ympärilläni kokevan sitä. Itse en kokenut sitä heti.
Silti tiesin sen olevan Hänestä, -
koska näin, miten ihmiset tulivat kosketetuiksi ja muuttuivat.
Kun seurasin ilmiötä, se pakotti minut tutkimaan, -
mitä Jumala sanoo ilosta Raamatussa.
Huomasin, että Raamattu on täynnä iloa. En ollut nähnyt sitä aiemmin.
Nyt kun olet löytänyt ilon, onko sinun helppo pysyä iloisena -
vai pitääkö sinun muistuttaa siitä itse- äsi päivittäin ja pyytää sitä Herralta?
Uskon, että saamme läpimurron, mutta meidän täytyy pitää sitä yllä.
En herää joka aamu: "Juhuu! Olen hereillä."
Siitä tulee ajan mittaan helpompaa, mutta minun on silti valittava se.
Fil. 4:4:ssä sanotaan: -
"Iloitkaa aina Herrassa! Vieläkin minä sanon: iloitkaa!"
Paavali kirjoitti sen vankilassa. Ajattelemme omia olosuhteitamme, -
mutta hänellä oli vielä vaikeampaa.
Paavali kehotti opettelemaan aina Herrassa iloitsemista.
On kiva, kun Pyhä Henki jysäyttää, kuten sanoin aiemmin.
Jumala iski seurakuntaa suvereenisti.
Haen kuitenkin sitä, että minulla on ilo sen perusteella, mitä uskon.
Mitä enemmän uskomme totuutta, sitä enemmän meillä on iloa ja toivoa.
Ilo ja toivo ovat hyvien uskomusten hedelmää.
Masennus, lannistuneisuus ja muu ovat valheiden uskomisen hedelmää.
En siis keskity niinkään siihen, että yritän olla iloinen.
Keskityn totuuden uskomiseen.
Ellen ole toiveikas tai iloinen, en kysy: -
"Steve, mikä sinussa on vialla? Mikset ole hyvä kristitty ja iloinen?"
Kysyn, mitä sellaista uskon, -
että syntyy tunne ilon ja toivon puuttumisesta.
Nyt ihmiset näkevät ilon hedelmän elämässäsi.
Olet todistus siitä, miten Jumala voi muuttaa ihmisen elämän.
Olet työssäsi nähnyt luultavasti monia muita esimerkkejä siitä, -
miten Jumala on sanomasi kautta muuttanut muiden elämää.
Mikä estää ihmisiä astumaan toivoon ja iloon?
Se on hyvä kysymys.
Yksi syy on tämä: joskus ihmiset sanovat, -
etteivät he ole luonteeltaan iloisia tai toiveikkaita.
Vastaan näin: "Mitä sanoisit henkilölle, -
joka sanoo, ettei hän ole luonteeltaan rakastava?"
Sanoisimme, että se on naurettavaa.
Jumala käskee rakastamaan lähimmäistä, -
joten tiedämme, että on olemassa armo ja keino rakastaa.
Rakkaus on Hengen hedelmä. Sama pätee iloon.
Sillä ei ole mitään tekemistä luonteen kanssa, vaikka vaikuttaisi siltä.
Samoin saattaa vaikuttaa, että minun on vaikea rakastaa, -
mutta siihen löytyy silti keino. Luonteeseen vetoaminen on valhe.
Uskon myös, että huono kristillinen oppi luo ilottomuutta.
Kerroin, että kun pelastuin, olin alussa innoissani ja iloinen.
Sitten minusta tuli sääntökeskeinen.
Uskonnollisen ihmisen on mahdotonta olla iloinen.
Uskonnollisuus sanoo: "Et ikinä tee riittävästi.
Jos rukoilit tunnin, sinun olisi pitänyt rukoilla kaksi tuntia.
Paastosit kolme päivää. Söit karkin toisena päivänä. Jumala on vihainen."
Niin uskonnolliset ihmiset ajattelevat.
Täytyisi siis ymmärtää Jumalan ehdottoman rakkauden.
Jumala vuodatti kaiken vihansa Jeesuksen ylle.
Evankeliumi on hyvä uutinen.
Evankeliumi-sana tarkoittaa hyviä uutisia.
Mitä enemmän kuulemme evankeliu- mia, sitä iloisemmaksi pitäisi tulla.
"Jumala teki niin. Minulla on tuo lupaus."
Luonne, huono oppi...
On myös yleisiä asioita, joiden kanssa me kaikki kamppailemme.
Niitä ovat arvostelun henki, itsensä vihaaminen ja pessimismi.
Ne perustuvat valheiden uskomiseen. Silloin ihminen ei usko, -
että omat uskomukset ratkaisevat, onko hän iloinen ja toiveikas.
Ne kolme asiaa tulevat mieleeni.
Matkustat maailmalla palvelemassa ja tapaat ihmisiä, joilla on esteitä.
Millaisia käytännön neuvoja annat heille, jotta he voisivat vapautua?
Ensiksi täytyy ymmärtää, että on ratkaisevaa, mitä me uskomme.
Ensiksikin neuvon, ettei kristityn pidä keskittyä paholaiseen.
Tapasin ajatella olevani uhri.
Pidin itseäni paholaisen ja menneisyyteni uhrina, -
elämässäni kohtaamieni ihmisten uhrina -
ja Jumalan ennalta määräämän rajoittavan suunnitelman uhri.
Ensiksikin täytyy ymmärtää, ettei ole uhri. Se ajatus pitää murtaa.
Saattaa tuntua, että olemme uhreja, mutta emme ole uhreja.
Se on käytännön askel. Täytyy käsittää, -
että uskomukseni määräävät pitkälti, mitä tulen kokemaan.
Jeesus sanoi Joh. 8:32:ssa: "totuus on tekevä teidät vapaiksi".
Vapautumiseen kuuluu sisäinen vapautuminen.
Tiedämme vapautuvamme sisäisesti, -
koska toivo ja ilo tulevat olemaan hedelmää hyvästä uskosta.
En ole vapaa niillä elämänalueilla, joilla uskon valheita.
Olen vapaa niillä alueilla, joilla uskon totuuden.
Ensimmäinen käytännön askel: Keskity uskomuksiin. Usko totuus.
Pelastumme, koska uskomme Jeesukseen.
Koemme muutoksen, koska uskomme kuten Jeesus uskoo.
Toinen neuvo on: juhli edistymistä äläkä pelkästään täydellisyyttä.
Aivan. Se on tärkeää mutta joskus vaikeaa.
Koska ihminen haluaa olla täydellinen. - Aivan. Sitä me kaikki haluamme.
Uskonnollinen ihminen on iloinen vain, kun hän tekee kaiken täydellisesti.
"En ansaitse olla iloinen, ennen kuin olen täydellinen."
Se on naurettavaa, koska emme ikinä tule täydellisiksi.
Uskonnollisuus juhlii täydellisyyttä. Perheet juhlivat edistymistä.
Meillä on kuusi lastenlasta.
Olemme paljon matkoilla. Tyttäremme lähetti tekstiviestejä, -
kun vanhin tyttärenpoika Caden oppi kävelemään. Tytär oli innoissaan.
Saimme tekstarin: "Hän otti askeleen!"
Tytär ei ikinä lähettänyt tekstiviestiä: "Caden kaatui tänään."
Hän juhli vain edistymistä.
Siitä tulee iloa, kun ymmärtää, että kristityn elämä on prosessi.
Kasvaminen eri elämänalueilla on prosessi.
Myös entistä isompaan iloon on yksi tällainen alue.
On olemassa tutkimus, -
jonka mukaan lapsi nauraa päivässä 400 kertaa ja aikuinen vain 15 kertaa.
Kun luin sen, sanoin, että haluan kasvaa lapsenkaltaisuuteen -
ja nauraa vähintään 400 kertaa päivässä.
Kun tein siitä tavoitteeni, luultavasti nauroin vain 2―3 kertaa päivässä.
Ajattelin: "En nauranut tänään yhtään."
Yritin olla lannistumatta. Yritin innostua.
"Olen kasvuprosessissa. Juhlin edistymistä, en täydellisyyttä."
Kun olen kertonut siitä, se on poistanut taakkoja ihmisten harteilta.
"Voi jehna! Nyt minun täytyy yrittää olla vielä iloinenkin.
Yritän kaikkeni. Nyt tuo heppu TV:ssä sanoo, että pitää olla vielä iloinen."
Sillä tavalla ihmisellä on enemmän syitä olla iloinen.
Voi iloita pienistä askelista eikä vain lopputavoitteeseen pääsystä.
Ehdottomasti. Ps. 37:4:ssä sanotaan: "silloin sinulla on ilo Herrassa, -
ja hän antaa sinulle, mitä sinun sydämesi halajaa."
Se on innostumisen opettelua.
"Herra, en tiedä, miten teet minusta iloisen, mutta teet sen. Juhuu!
Kiitos, Herra! Opetat minut olemaan iloisempi kuin ennen."
Mitä enemmän katson itseeni, sitä ilottomampi olen.
"Steve, toivottavasti selvität asian." Se ei tee minusta kovin iloista.
Kun katselen Häneen ja uskon Hänen työstökykyynsä, -
sitä kutsutaan "iloitsemiseksi".
Raamatussa sanotaan, että ilo Herrassa on väkevyytemme.
Jos haluan olla voittaja, -
minun täytyy oppia pääsemään iloon, silloin kun minulla vielä on taisteluja.
Yksi käytännön askel ovat julistukset.
Kysyvätkö ihmiset ikinä: -
"Tuntuu, että vain toistamme jotakin, jotta saisimme itsemme uskomaan -
ja tulisimme iloisiksi.
Se ei ole todellista. Yritämme saada itsemme vain uskomaan jotakin."
Sanovatko ihmiset niin?
Tietyssä mielessä se on miltei totta.
Minun täytyy saada itseni uskomaan, koska en voi jäädä passiiviseksi.
"Kiitos, Jumala. Panet minut uskomaan.
Minun ei tarvitse tehdä mitään."
Kristityt tekevät jo asioita, jotka auttavat heitä uskomaan.
Luen Raamattua, jotta uskoisin.
Olen vahvojen kristittyjen seurassa, jotta uskoni vahvistuisi.
Käyn seurakunnan tilaisuuksissa sen takia.
Minusta julistukset ovat yksi hengel- linen harjoitus muiden joukossa.
Se auttaa meitä uskomaan.
Room. 10:17:n mukaan usko tulee kuulemisesta.
Minun on kuultava jotakin erilaista, jotta uskoisin jotakin erilaista.
En odota, että joku muu sanoo jotakin. Sanon jotakin itse.
Esimerkiksi Jooel 3:10:ssä sanotaan: -
"Sanokoon heikko: 'Minä olen sankari'."
Tapaan sanoa näin: en saa asioita vain sanomalla jotakin, -
mutta tarvitsee sanoa jotakin, jotta saa jotakin.
Jaakob vertaa Jaak. 3:ssa sanojamme laivan peräsimeen -
tai suitsiin hevosen suussa. Hän vertaa kieltä niihin.
Kehotan ihmisiä rukoilemaan asian puolesta, -
mutta uskon asian olevan selvä Raamatussa.
Meitä vedetään sanojemme suuntaan.
Tietysti teemme kristittyinä paljon muutakin, -
mutta jos haluaa muuttaa usko- muksensa, pitää muuttaa sanansa.
Ajattelen, että tulen joka tapauksessa sanomaan itselleni jotakin.
Miksen sanoisi jotakin myönteistä?
Se on parempaa kuin että sanoisi jotakin kielteistä. - Ilman muuta.
Olet sanonut myös, ettei ole olemassa toivottomia tilanteita.
Miten olet nähnyt sen elämässäsi?
Vaimollani on eräs mainio sanonta.
Hän koki Jumalan sanoneen: -
"Wendy, saat luvan olla toivoton, silloin kun minä olen toivoton."
Wendy kysyy usein Herralta rukouksessa: -
"Jumala, oletko toivoton tämän asian suhteen?"
Hän ei ole kertaakaan kuullut Herran sanovan: "Olen täysin toivoton."
Room. 15:13:ssa sanotaan, että Hän on kaiken toivon Jumala.
Herra ei ole ikinä toivoton.
Se täytyy ymmärtää. Hän ei ole toivoton Suomen suhteen.
Hän ei ole toivoton seurakunnan suhteen.
Hän ei ole toivoton minun suhteeni. Hän ei ole toivoton sinun suhteesi.
Toivo on voima, jota ei voi pysäyttää. Se on kaiken muutoksen alkupiste.
Jos halutaan muuttaa jotakin, jonkun täytyy toivoa.
Olet sanonut, että pidät valheille nauramisesta.
Sanoit, että on tärkeää uskoa totuuteen eikä valheisiin.
Mikä voima piilee valheille nauramisessa?
Paholainen ei keksinyt nauramista. Jumala keksi sen.
Uskon, että kaikessa, mitä Herra on antanut meille, -
olipa se sitten mielikuvitus, kuulo tai nauru, on ase kätkettynä.
Nauru on kuin paineventtiili.
Nauramalla puramme paineita.
Ps. 2:4:ssä sanotaan: "Hän, joka taivaassa asuu, nauraa".
Siinä Jumala nauraa sille, -
mitä Hänen vihollisensa sanovat ja suunnittelevat.
Halusin tehdä hengellisen kokeen.
Jos kerran Jumala nauraa paholaisen sanoille, minäkin kokeilen samaa.
Paholainen on kaikkien valheiden isä.
Tiesin, että tulisin nauramaan valheille.
Jos meillä ei ole toivoa jollakin alueella, olemme nielleet valheen.
Tarkastelin asioita, joiden suhteen olin toivoton.
"Herra, mikä on se valhe, jonka olen niellyt?"
Sitten nauroin sille. Valhe tuntuu todelliselta, kun sitä ajattelee.
Silloin se on pimeydessä. Kun tuomme valheen Sanan valoon, -
se on naurettava.
Tämä on eräs valhe: -
"Jumala ei täytä tarpeitamme tulevaisuudessa."
Hauskaa.
Niin on, mutta taistelemme sen kanssa.
Kohtaan vaikeuksia, -
mutta kun sanon sen ääneen, se kuulostaa naurettavalta.
Päästämme irti valheen voimasta naurun avulla.
On ollut voimallinen ase päästää irti huonoista uskomuksista.
Se on tuonut entistä enemmän iloa.
Se on vapauttavaa. Me kaikki taistelemme sen kanssa.
Kun sanomme sen ääneen, se ei ole enää salaisuus. Sille voi nauraa.
Matkustat maailmalla vaimosi kanssa palvelemassa ihmisiä.
Mitä muuta teet?
Uskomukset, mielen uudistaminen, toivo ja ilo ovat lähellä sydäntäni.
Niiden rinnalla minulla on intohimo kasvattaa johtajia.
Toimin pastorina 17 vuoden ajan. Sitä ennen kuuluin henkilökuntaan.
Johtajat, etenkin seurakunnan johtajat, ovat sydämelläni.
Bethel-seurakunnassa Reddingissä Kaliforniassa -
on School of Supernatural, jossa on 2 000 opiskelijaa.
Ne, jotka haluavat kouluttautua seurakunnan johtajiksi, -
tulevat opinto-ohjelmaan, jossa opetan heitä.
Global Legacy, joka kuuluu Bethel- seurakuntaan, yhdistää johtajia -
ja seurakuntia kautta maailman. Kehitimme verkkoon opinto-ohjelman.
Se oli ennen Leader Development Program.
Jotkut katsojat ovat käyneet sen.
Nyt linjojen nimet ovat Revival Culture ja Revival Leadership.
Ne on suunnattu johtajille, -
jotka auttavat luomaan kestävän herätyksen kulttuuria.
Siinä opetetaan Bethelin periaatteita, -
Jumalan hyvyyttä, kunniaa, uskoa ja riskejä aina kuukausi kerrallaan.
Lisätietoja saa osoitteesta globallegacy.com.
Entäpä sitten negatiivisuuspaasto? Mistä siinä on kyse?
Paastosin kerran ankarasti. Herra sanoi: "Tuo ei hyödytä mitään."
Kiitos, Herra!
"On hienoa, että erottaudut minulle, -
mutta paasto yhdistettynä negatiivi- seen asenteesi on yhtä kuin nolla.
Kokeilepa 40 päivän negatiivisuuspaastoa."
Minulla on kirja, Igniting Faith in 40 Days (Sytytä usko 40 päivässä).
Siinä kerrotaan toivon julistuksista ja negatiivisuuspaastosta.
Se ei tarkoita sitä, että patoan sisälleni ongelmia -
enkä hae rukousapua. Se tarkoittaa sitä, -
että hylkää itsensä ja muiden arvostelun ja negatiivisuuden.
Sitoudumme siihen aina paastonaikaan. Se on 18.2.
Lisätietoa saa kotisivuiltamme osoitteesta ignitinghope.com.
Olet ollut Suomessa nyt muutaman päivän. Sinulla oli seminaari.
Olet kuvannut uutta opetussarjaa TV7:llä.
Katsojat voivat nähdä sen kanavalla myöhemmin.
Kun olet ollut täällä, onko Jumala puhunut sinulle suomalaisista?
Onko sinulla sanoma suomalaisille?
On. Minusta on mahtavaa olla Suomessa.
On ollut mahtavaa kuunnella sydämiänne.
Uskon, että Suomella on tärkeä rooli maailmanlaajuisessa herätyksessä.
Suomalaiset ovat aivan sen kynnyksellä, -
että he todella ymmärtävät oman valtavan merkityksensä.
Suomen historiassa on DNA, joka on tosi voimallinen Jumalassa.
Jumala tekee merkittäviä asioita. Olette tärkeitä.
Vaikutuksenne tulee kasvamaan.
Toivon, että kaikki suomalaiset, virolaiset ja ruotsalaiset katsojamme -
kuulevat tämän ilon ja toivon sanoman. Kiitos vierailusta!
Siunausta sinun ja vaimosi työhön!
Suomennos: Marianne Tenetz