INTERVJUU Steve Backlund
Tere tulemast saatesse!
Täna kohtume Betheli koguduse pastori, kõneleja ja raamatute autori
Steve Backlundiga,
kes on leidnud midagi, mille järgi me kõik igatseme.
Ta on leinud oma ellu rõõmu ja lootuse.
Tere tulemast, Steve Bucklund!
On tõeline eesõigus, et olete koos meiega.
Rõõm olla siin.
Olen nii elevil teie siin olekust,
kuna usun, et teil on väga oluline sõnum.
Te liigute ringi koos oma abikaasa Wendyga,
õpetades lootusest ja rõõmust.
Lisaks sellele olete te ka kirjutanud mitmeid raamatuid sel samal teemal.
On see tõesti võimalik,
et iga inimene võib omada rõõmu täis elu?
Usun seda täie kindlusega.
Usun, et kui Jeesus tuli,
siis seda eesmärgiga, et me võiks kogeda rõõmu.
Üks piiblisalme, mis mind väga köidab,
on Luuka 2. peatükis, kus inglid ilmusid karjastele
ja kuulutasid neile Jeesuse tuleku eesmärgist,
mis peitus sõnumis: "Vaata, ma kuulutan teile suurt rõõmu,
mis saab osaks kogu rahvale."
Seega Jeesuse kuulutus peitus suure rõõmu kuulutamises.
See ütleb mulle, et Jumala tahe on, et me kogeks rõõmu.
Jeesus rõhutas seda Johannese 10:10 veelgi, öeldes:
"Mina olen tulnud, et neil oleks elu, ja oleks seda ülirohkesti."
Nii et, Jumal ei räägi kunagi mingist eesmärgist või kogemusest,
ilma, et Ta ei annaks meile ka võimalust seda kogeda.
Mõni võib nüüd mõelda: "No mis tal viga!
Ta on ju ameeriklane ja ameeriklased on alati rõõmsad."
Tegelikult aga olete te Soome päritolu?
Olen tõesti. Mu esivanemad on Soomest pärit.
Vahel ütlen, et olen päritolult osa külmunud suguvõsast,
kus ei väljendata oma tundeid ja kus ollakse tõsised tööinimesed.
Tean, et see on osa mu minevikust ja DNA'st,
mistõttu ehk just seetõttu Jumal mind valiski,
otsekui öeldes: "Kui suudan juba Steve'i rõõmsaks muuta,
siis suudan kelle iganes rõõmsaks muuta."
Just nimelt.
Te küll olete täna rõõmus ja naerusuine,
kuid te pole mitte alati selline olnud.
Milline te elu enne oli ja kust kõik alguse sai?
Ma sain kristlaseks alles 19aastaselt.
Olin proovinud enne ühte ja teist,
kuid Jeesusega kohtumine oli nii põnev.
Ma tõesti sündisin uuesti ja ma armastan Jeesust.
Kuid minuga juhtus see, mis paljude teistegagi koguduses.
Me alustame, olles innukad usus,
kuid siis keskendume üha enam tegudele ja reeglitele,
mida ma nimetaks pigem religioosseks meelsuseks.
Nii sattusingi kõige selle keskele.
Lisaks sellele kasvasin ma üles kodus,
mis oli vägagi saavutustele orienteeritud.
Ma ei leidnud sealt palju julgustust.
Oluline oli teha, mis tarvis, ootamata mingit kiitust või tähelepanu.
Ka mu soome taust pluss kogu see religioossus
said segatud kokku mu isiksuses, mis polnud üldse mitte rõõmsameelne.
Kuid siis ütles Jumal, et ma vajan Tema rõõmu.
Kas te siis ei oodanud, et midagi positiivset võiks juhtuda?
Olite pisut negatiivne või kurb?
Juba mu isa ei lootnud väga palju, sest ta ei tahtnud pettuda.
Nii et, ta püüdis hoida oma ootused võimalikult madalal, et mitte pettuda
ja ma kasvasin kõige selle keskel üles.
Kuid siis ma leidsin lootuse.
Lootus ja rõõm muide on väga tihedalt seotud.
Roomlastele 15:13 on öeldud:
"Aga lootuse Jumal täitku teid kõige rõõmu ja rahuga usus,
et teil oleks küllaga lootust..."
Ma mõistsin oma hirmu pettumuste ees,
mistõttu ma ei lootnudki midagi.
Mul oli pessimistlik suhtumine stiilis: "Asjad lähevad ainult hullemaks!
Täna ei tule nagunii hea päev!"
Ma kaitsesin end sellega pettumuste eest,
kuid Jumal ütles mulle:
"Taolise eluviisiga ei mõjuta sa kedagi,
sest lootuses peitub kõige suurem mõjujõud."
Nii et, Jumal hakkas esmalt tegelema mu lootusega,
otsustades, et peab mind täitma sellega.
Olin sellega nõus.
Kuid ma ei mõistnud, et kui olen juba lootusega täidetud,
vajan ka rõõmu.
Ja nii te saitegi Jumalalt ilmutuse rõõmu kohta.
Kuidas see juhtus?
See juhtus läbi kohtumise Jumalaga.
90'ndatel tabas Jumal kogu me kogudust nö püha naeruga.
Võimalik, et seda oli ennegi olnud,
aga Toronto oli eriti kuulus selle poolest.
Jumal ei küsinud pastoritelt luba,
et tulla ja puudutada oma rahvast rõõmuga.
Ta ütles: "Mu rahvas on nii rõõmutu,
et pean lihtsalt tabama neid ühe rõõmulaenguga."
Nägin, kuidas inimesed mu ümber seda kogesid.
Ma ise ei saanud sellest kohe algul osa,
kuid ma teadsin, et see oli Jumalast,
sest inimesed, kes said sellest puudutatud,
said selle poolt ka muudetud.
Selle nägemine pani mind uurima Piiblit,
et näha, mida Jumal rõõmu kohta ütleb.
Leidsin, et kogu Piibel on täis rõõmu.
Lihtsalt ma ise polnud seda varem näinud.
Olles nüüd leidnud selle rõõmu,
siis on see ka lihtne püsida rõõmsana,
või on see midagi, mida endale iga päev meelde tuletada,
et kuidagimoodi vastu pidada ja paluda väge Jumalalt?
Usun, et me saame küll oma läbimurde,
kuid me peame seda siiski alal hoidma.
Ehk siis, ma ei ärka iga hommik suure hõiskamisega.
See läheb ajapikku kergemaks,
kuid ma pean pidevalt otsustama rõõmu kasuks.
Filiplastele 4:4 on öeldud: "Olge ikka rõõmsad Issandas!
Taas ma ütlen: Olge rõõmsad!"
Paulus istus samal ajal vanglas, kui seda salmi kirjutas.
Kui mõtleme oma olukordade peale, siis tema oma oli palju hullem.
Kuid ta ütles, et peame õppima, kuidas olla jätkuvalt rõõmsad.
"Olge ikka rõõmsad Issandas! Taas ma ütlen: Olge rõõmsad!"
Mulle meeldib Püha Vaim ja see,
kuidas Jumal kogudust Püha Vaimuga üleloomulikult tabab.
Kuid ma igatsen eelkõige ehedat rõõmu.
Ma igatsen rõõmu, mis lähtub sellest, millesse ma usun.
Usun, et mida enam me tõde usume, seda rohkem lootust ja rõõmu meil on.
Sest rõõm ja lootus on õige uskumise vili.
Masendus, heitumus ja muu selline on valede uskumise vili,
mitte tõe uskumise vili.
Seega mu fookus pole niivõrd püüdes olla kangesti õnnelik,
vaid arusaamises, et pean uskuma tõde.
Seega, kui ma pole rõõmus ja lootusrikas,
ei küsi ma endalt: "Steve, mis viga?
Ise oled ju tubli kristlane ja polegi rõõmus?"
Vaid mu küsimus on: mida sellist ma usun,
mis tingib selle, et mul on vähe rõõmu ja lootust.
Täna võivad inimesed näha rõõmu vilju te elus
ja te olete tunnistus sellest, kuidas Jumal võib muuta kellegi elu
sellest, kes ta kord oli, selleks, kes ta täna on.
Kuid kindlasti olete näinud oma teenistusaja jooksul
paljusid kordi, kus Jumal on kasutanud te sõnumit,
et muuta teiste inimeste elusid.
Seega, mis on need asjad,
mis takistavad inimesi astumast selle rõõmu ja lootuse sisse?
- See on üks väga hea küsimus!
Väga hea küsimus.
Inimesed ütlevad vahel,
et see pole nende loomuses olla rõõmus või lootusrikas.
Et see on otsekui loomuses või isiksuses kinni.
Kuid mida sa ütleks inimesele,
kes väidab, et see pole ta loomuses olla armastav?
Me peaks seda naeruväärseks,
sest kui Jumal ütleb: "Armastage üksteist!",
siis me ka teame, et Ta annab meile armu armastada,
sest armastus on vaimuvili.
Sama on ka rõõmuga.
Sel pole mingit pistmist iseloomuga, isegi, et see võib tunduda nii.
Nii nagu võib tunduda, et mul on raskusi armastamisega,
kuigi sellekski on viise, kuidas seda teha.
Nii et, see vale isiksuse või iseloomu kohta on väga suur.
Ühtlasi usun, et ka halb kristlik õpetus põhjustab rõõmu puudumist.
Ütlesin saate algul, et sain päästetud ja olin indu täis ning rõõmus.
Kuid seejärel keskendusin igasugu reeglite täitmisele.
Religioosse mõtteviisi küüsis on aga võimatu olla rõõmus.
Sest religioosne mõtteviis ütleb, et sa ei tee kunagi piisavalt.
"Sa palusid ühe tunni, aga oleks pidanud paluma kaks tundi."
"Kui paastusid 3 päeva, aga sõid teisel päeval ühe kommi,
on Jumal täiega vihane su peale."
See on see, kuidas religioossed inimesed mõtlevad
Seetõttu on oluline mõista Jumala tingimusteta armastust
ja seda, et Jumal valas kogu oma viha Jeesuse peale.
Evangeelium on hea sõnum. See on see, mida see tähendab.
Seetõttu ka, mida enam me evangeeliumi kuuleme,
seda rõõmsamaks me peaks saama.
"Jumal tegi minu heaks seda?"
"See tõotus kuulub mulle?"
Nii et, need kaks aspekti taanduvad iseloomule ja halvale õpetusele.
Lisaks sellele mitmed üldised asjad, millega me kõik maadleme:
kriitiline meelsus, enese vihkamine, pessimism jne.
Kõik need asjad tuginevad valedele
ja mitte mõistmisele,
et see, mida usun, on võtmetähendusega sellele,
kas kogen rõõmu ja lootust või mitte?
Nii et, need on kolm asja, mis mul praegu pähe tulevad.
Kuulutades üle maailma
ja kohtudes inimestega, kelle elus on need takistused,
siis millist praktilist nõu te neile jagate,
et nad võiks saada vabaks?
Esiteks tuleb mõista,
et see, mida me usume, on kõige võtmetegur.
Seega esimene praktiline samm on see,
et mitte olla saatanale keskendunud kristlane.
Ma pidasin end alati saatana ja oma mineviku ohvriks.
Arvasin, et olen mu elus olevate inimeste ohver
ja ka Jumala plaani ohver, mille kaudu tundsin end piiratuna.
Seega, esimene asi on mõista, et sa pole ohver!
Murra sellest läbi!
Me võime ju tunda, et oleme ohvrid, kuid me pole!
Ma peame mõistma, et see, millesse usume,
saab suurel määral määrama ära selle, mida me kogeme.
Jeesus ütles Johannese 8:32, et tõde teeb meid vabaks.
Osa vabadusest peitub seesmiselt vaba olemises.
Seesmine vabadus aga väljendub rõõmus ja lootuses,
mis on õige uskumisviisi vili.
Seega, igas valdkonnas oma elus, kus ma usun valesid, ma pole vaba.
Igas valdkonnas aga, kus usun tõde, olen ka vaba.
Seega esimene praktiline samm on vaadata, millesse sa usud
ja hakata uskuma tõde.
Me saame päästetud, kuna usume Jeesusesse.
Me näeme muutust, kuna usume nii nagu Jeesus.
Teine aspekt on tunda rõõmu arengust
ja mitte vaid täiusest.
- Väga oluline
ja vahel ka raske, sest me tahame ju olla täiuslikud.
Just. Me kõik tahame.
Religioosne mõtteviis ütleb, et saame olla rõõmsad vaid siis,
kui teeme kõike täiuslikult.
"Ma ei vääri olla rõõmus enne, kui olen täiuslik."
Kui sellele mõtlema hakata, siis see on ju naeruväärne,
sest me ei saa kunagi täiuslikuks.
Seega, religioossus tunneb rõõmu täiuslikkusest,
samas kui pered tunnevad rõõmu arengust.
Meil on 6 lapselast
ja kuna me liigume palju ringi, siis me tütar saatis meile sõnumi,
kui me vanem lapselaps Kayden hakkas käima.
Tütar oli nii elevil, saates sõnumi: "Ta tegi esimese sammu!"
Ta ei saatnud meile ühtki sõnumit stiilis: "Kayden kukkus täna."
Ta tundis vaid rõõmu tema arengust.
Seega, peame tundma rõõmu sellest, et kristlik elu on protsess ja areng.
Iga valdkond, milles kasvame, kätkeb endas protsessi.
Seda ka selles osas,
mis puudutab suurema rõõmu omamist.
Kui hakkasin seda teemat uurima, lugesin ühe uuringu kohta,
mille kohaselt väikesed lapsed naeravad 400 korda päevas
ja täiskasvanud vaid 15 korda päevas.
Kui seda lugesin, mõtlesin,
et tahan küll olla täiskasvanu, kuid samas ka kui laps,
kes naerab miinimum 400 korda päevas.
See on mu eesmärk.
Ajal, mil selle eesmärgi seadsin, naersin ma vist 2-3 korda päevas,
ehk siis sisuliselt üldse mitte.
Kuid ma ei tahtnud ka heituda sellest,
mõeldes, et olen keset protsessi, mille keskel kasvada
ja kus tunda rõõmu arengust, mitte täiuslikkusest.
Olles jaganud seda kõike teiste inimestega, tunneb mõni:
"Appikene! Kas ma pean nüüd ka rõõmsaks hakkama?
Ma niigi püüan ja pingutan täiega
ja nüüd see mees telekas ütleb, et pean veel rõõmus ka olema?"
Kuid sel juhul on ju rohkem põhjust olla rõõmus,
sest sa võid tunda rõõmu ka väikestest sammudest
ja mitte vaid sellest, kui eesmärk on lõpuks saavutatud.
Absoluutselt!
Psalmides 37:4 on öeldud: "Olgu sul rõõm Issandast;
siis ta annab sulle, mida su süda kutsub!"
Nii võid sa ka öelda:
"Jumal, ma ei tea, kuidas Sa minust rõõmsa inimese teed,
aga tänud Sulle, et Sa teed seda!"
"Aitäh Issand, et õpetad mind olema rohkem rõõmus."
Sest, mida enam ma vaatan iseenda peale,
seda vähem rõõmus ma olen.
Mõtlen: "No Steve,
loodetavasti nuputad ikka välja, kuida seda olukorda muuta!"
See ei muuda mind just eriti rõõmsaks.
Kuid mida enam ma vaatan Tema peale
ja Tema võimekuse peale teha oma tööd minus,
siis seda nimetataksegi rõõmu tundmiseks.
Ma pean ammutama oma jõu Jumalalt,
sest Piibel ütleb, et rõõm Issandas on mu tugevus.
Seega, kui tahan olla võitja,
pean õppima ammutama rõõmu vaatamata oma võitlustele.
Üks praktilisi asju, mida te teete, on deklareerimine ehk väljaütlemine.
On ka inimesed vahel öelnud teile:
"See tundub vaid kui millegi kordamisena,
et panna meid uskuma ja kogema rõõmu."
Et see kui polegi reaalsus, vaid püüe panna end midagi uskuma.
- Kas inimesed ütlevad midagi sellist?
Ühtpidi on see isegi õige
ja ma peangi saama end uskuma midagi.
Ma ei saa olla lihtsalt passiivne ja öelda:
"Tänud Jumal, et paned mu lihtsalt uskuma
ja ma ei pea ise midagi tegema."
Me kristlastena teame,
et me juba teeme teatud asju, mis aitaks meil uskuda.
Ma loen oma Piiblit, et see aitaks mul uskuda.
Ma olen osaduses tugevate kristlastega,
et olla tugev usus.
Ma käin koguduses jne.
Nii et, deklareerimine/väljaütlemine on kui täiendav kristlik harjumus,
mis aitab meil uskuda.
Roomlastele 10:17 on öeldud, et usk tuleb kuuldust.
Seega, ma pean kuulma midagi erinevat,
et uskuda midagi erinevat.
Ma ei taha aga jääda ootama, kuni keegi midagi ütleb,
vaid ma tahan ise midagi öelda.
Piiblis on öeldud, et nõrk öelgu, et ta on tugev.
Ma ei arvagi, et saan midagi ainuüksi millegi väljaütlemise peale.
Kuid millegi väljaütlemine on oluline, et saada midagi.
Jaakobuse 3. ptk.'s
on võrreldud me sõnu kui laeva tüüri või hobuse päitsetega.
Seal on öeldud, et me keel on just selline.
Olen soovitanud inimestel palvetada selle pärast,
kuid ma usun, et Jumala Sõna on selles osas väga selge,
et meid liigutatakse selles suunas, mida oma sõnadega välja ütleme.
See pole muidugi ainus asi, mida me kristlikus elus teeme.
Kuid kui tahame muuta oma uskumisi, peame muutma oma väljaütlemisi.
Olen ise mõelnud,
et ma nagunii ütlen enda kohta igasugu asju,
mistõttu miks mitte siis öelda midagi positiivset?
Sest see on ikka parem kui öelda midagi negatiivset, eks?
- Absoluutselt!
Te olete ka öelnud seda, et lootusetuid olukordi pole olemas.
Kuidas see te enda elus on välja näinud?
Mulle nii meeldib see, mida mu naine ütleb.
Jumal oli öelnud talle:
"Wendy, sa võid olla lootusetu kõige osas,
mille osas mina olen lootusetu."
Wendy küsis seepeale:
"Jumal, kas Sa oled ka mõne olukorra suhtes lootusetu?",
kuid ta ei saanud Jumalalt kordagi vastust stiilis:
"Jah Wendy, olen lootusetu selle või tolle asja suhtes."
Roomlastele 15:13 ütleb, et Jumal on kõige lootuse Jumal,
nii et Ta pole kunagi lootusetu.
Seetõttu ka, mõistes, et Jumal pole lootusetu -
ei Soome, kristliku koguduse, minu või sinu suhtes,
siis me ka mõistame, et lootus on peatamatu jõud.
Lootus on kogu muutuse alguspunkt.
Kui miski peab saama muudetud, peab kellelgi olema lootust.
Teine asi, mida olete maininud,
on see, et teile meeldib naerda kõigi valede üle lootuse kohta.
Nagu ennist ütlesite - peame uskuma tõde ja mitte valesid.
Milles siis peitub valede üle naermise vägi?
Olgu öeldud, et mitte saatan ei leiutanud naeru,
vaid Jumal tegi seda.
Usun, et kõik, mille Jumal on meile andnud -
olgu selleks siis kujutlusvõime, kuulmine, naermine,
neis kõigis peitub üks relv, mille peame avastama.
On selge, et naer vabastab pingetest.
Sa lased naeru kaudu lihtsalt asjadel minna.
Psalmides 2:4 on öeldud: "Kes taevas istub, naerab."
Jumal naerab seal vaenlase ütlemiste ja plaanide üle.
Seega, mul on üks idee.
Ma olen vaimulik eksperimenteerija ja tahtsin teha ühe eksperimendi.
Ütlesin: "Jumal, kui Sa naerad selle üle, mida saatan ütleb,
siis ma tahan ka seda proovida ja vaadata, mis juhtub?"
Kuna saatan on kõigi valede isa,
siis teadsin, et pean naerma valede üle.
Me usume valet igas valdkonnas, kus meil puudub lootus.
Seega, vaatasin asjade peale, mille osas olin lootusetu, küsides:
"Issand, millist valet ma siin usun?"
Ja siis ma lihtsalt naersin.
Valed tunduvad väga ehedatena, kui neile mõtleme;
kui need peituvad me tumedas mõttemaailmas.
Kui me aga toome need Jumala Sõna valguse kätte,
on need miski, mille üle naerda.
Üks levinumaid valesid, mis meil on,
on see, et Jumal ei täida tulevikus me vajadusi.
Naljakas. - See ongi naljakas.
Aga me kõik võitleme sellega. Mina samuti.
Mõtlen: "Appikene, millega ma küll silmitsi seisan!"
Kui ma aga selle välja ütlen, tundub see tobedana.
Nii et, me purustame vale väe läbi naeru.
Minu jaoks on see olnud võimas relv lasta lahti halbadest uskumustest
ja olla ka rohkem rõõmus.
See on vabastav.
Nagu ütlesite - me kõik võitleme nende asjadega,
kuid see on vabastav öelda need asjad välja,
nii et need pole enam salajas ja sa võid lihtsalt naerda nende üle.
Te reisite valdavalt koos oma naisega üle maailma.
Kuid mida te veel oma teenistuses teete?
Ma ei usu ainuüksi
oma uskumuste muutmisse ja meelte uuendamisse
ning rõõmu ja lootusesse,
aga see kõik kattub ka mu kirega juhtimise suhtes.
Ma olin 17 aastat pastor ja enne seda veel juhtivmeeskonnas.
Nii et, juhid ja koguduste juhid on vägagi mu südamel.
Kuid eriti just koguduste juhid.
Nii on meil Betheli koguduses Reddingis, Californias
üleloomulikkuse kool, kus õpib u 2000 õpilast.
Need aga, kelle südames on kogudus ja kes tahavad olla koguduste juhid,
peavad läbima ühe nö teekonna,
kus ma saan õpetada neid ja avaldada mõju nende elude üle.
Lisaks sellele on meil veel globaalse pärandi teenistus,
mis ühendab juhte ja kogudusi üle kogu maailma.
Oleme loonud ühe netipõhise õppematerjali,
mis on mõeldud juhtide arendamise programmi jaoks.
Nii et, osa inimesi osaleb selles läbi interneti.
Tegu on netipõhise õppeprogrammiga,
mille oleme loonud juhtide jaoks,
kes aitavad luua õhkkonna, mis hoiab alal ärkamist.
See kätkeb endas teemasid nagu: Jumala headus, austuse kultuur,
usk ja riskimine jne.
Me õpetame terve kuu kõigil neil teemadel.
Täpsem info kõige selle kohta on leitav www.globallegacy.com
- Milles aga kujutab endast paastumise negatiivsus?
Pidasin kord üht korralikku toidupaastu,
mispeale Jumal ütles: "Steve, sellest pole suurt palju kasu."
Mõtlesin: "Einoh, tänud julgustuse eest!"
Jumal ütles, et pean pigem eraldama oma südame ja hinge Talle.
Paastumise positiivsus ja su üleüldine negatiivsus
annavad kokku suure nulli.
Jumal ütles: "Paastu hoopis 40 päeva oma negatiivsusest!"
Nii kirjutasin ka raamatu "40 päevane sütitav usk".
See kätkeb endas teemasid nagu lootus, väljaütlemised
ja negatiivne paastumine.
See räägib ka sellest, mis negatiivne paast on ja ei ole.
Ma ei räägi sellest, et probleemide korral ei võiks paluda.
Kuid ma seisan vastu enese kritiseerimisele, negatiivsusele,
teiste kritiseerimisele jne.
Me koguduses peame seda iga-aastase paastu ajal
ja täpsem info on selle kohta leitav: www.ignitinghope.com
Te olete nüüd olnud mõne päeva Soomes,
pidanud siin seminari
ja filminud ka uue TV7 saatesarja esimese osa,
mis hiljem ka me vaatajateni jõuab.
Kuid olles olnud siin,
siis kas Jumal on ka rääkinud teile midagi Soome rahva kohta
või on teil mõni eriline sõnum Soome rahvale?
On.
Esmalt - mulle meeldib olla Soomes ja kuulda asjadest, mis on te südamel.
Usun, et Soome saab mängima üliolulist rolli
ülemaailmses ärkamises.
Ma tõesti kogen seda.
Usun, et soomlased on vaid ühe uskumise kaugusel,
mõistmaks, kui oluline te roll selles on.
Te ajalugu ja DNA on nii võimsad Jumalas!
Seetõttu usun ka,
et Jumal saab tegema tähendusrikkaid asju,
te olete olulised ja te mõju saab kasvama.
Loodan, et see sõnum rõõmust ja lootusest
jõuab kõigi me soomlastest, eestlastest ja rootslastest vaatajateni.
Suur tänu külastamast meid!
- Soovin õnnistusi nii te teenistusele, kui teile ja te abikaasale. - Tänan.
Tõlge: Anne-Ly Raukas