INTERVJU MED MIA OCH JYRKI VALKEAKARI
På Samariens berg har två populära TV7-serier tagit form: -
Kungadömets återkomst och Kungadömets vind.
Idag träffar vi Mia och Jyrki Valkeakari som gjort dem -
och hör hur programmen fick sin början.
Välkommen till intervjun! Fint att se er här!
Ni skulle inte sitta tillsammans utan ett visst T7-program?
Visst var det så att ni hittade varann när ni gjorde programmet?
Vilket program fick dig att hitta Mia för 8 år sedan?
Vi gör ju inte program för TV7 för att vi är gifta, utan -
vi är gifta för att vi gjorde program tillsammans för TV7.
Jag gjorde en serie 2005.
Den hette Eldpilen, om en King's Kids-grupp.
År 2006 var vår grupp på resa i Israel -
och förutom allt vi sysslade med filmade jag 30 h på video.
Tanken var att göra en TV-serie.
Där träffade jag Mia som då bodde i Israel.
Jag intervjuade också henne. Sedan hon berättade en sak -
som jag ville ha med i programmet men vi hann inte med det då.
Då beslöt vi fortsätta i Finland för Mia var på väg hit.
När jag ringde för att bestämma en tid -
överraskades jag av något helt annat.
Vad hände, Mia?
Jag vaknade med en underlig tanke.
TV-serien inspirerade mig djupt.
Jag bad: Kan man bli så här här ivrig över någon annans jobb?
Svaret överraskade: Det här är kärnan i din kallelse.
Jag tänkte att det gällde mina program 'Goda nyheter från Israel'.
Jag kontaktade Jyrki och vi träffades för att be för TV-serien.
Vår erfarenhet var att programmen är färdiga i himlen.
Vi bara ber ner dem på jorden.
När vi började be, hade Gud en större plan att berätta.
Jo, vi började be. Efter fyra, fem timmar i Guds närvaro -
undrade vi vad som hände.
Vi fick nog ihop ett manuskript för serien -
men också ett lite större programutkast.
En vecka senare märkte vi att vi ska gifta oss.
Kanske dags att lära känna varandra.
Vilken fin berättelse! Gud bara förde ihop er.
Gud började senare öppna Bibeln för er på ett nytt sätt.
Det blev programmet Kungarikets återkomst.
Det handlar om Efraims eller de tio stammarnas återkomst.
Hur började Gud tala om detta?
Det var en total överraskning.
Vi hade samlats för att be för Israel med en vän.
Vi hann inte ens börja be. Vi åt lunch.
Guds Ande kom med i samtalet och började tala om -
att Han också vill föra hem nordriket, de tio stammarna.
Han ska föra dem hit till norra Västbanken eller Samarien.
Därför har Han hållit det tomt, utan Juda, alltså utan judar.
Det är liksom reserverat för Efraim.
Det blev starten på en Andens bibelskola i nästan 2 år.
Gud började peka på vad som står skrivet.
Jag kan inte längre säga att jag kan Bibeln. Vad där än står -
förstår man det först när Guds Ande visar.
Detta var en stor sak, och vi undrade vad det betyder.
Sedan sa Gud: Be för detta -
och res dit och be där och rapportera.
Efter två år fann ni er där med kappsäckarna i hand -
i staden Ariel på Västbanken.
Jyrki, vad hände före det? Hur kom idén till TV-program från Israel?
Som Mia sa hade vi bett systematiskt redan i Finland -
för de bergen, särskilt det att Guds planer ska ske.
Vi var annars på besök på TV7 i slutet på 2011.
Det blev klart att Martti och Mirja också såg -
att Samarien har betydelse.
Vi satt och talade om att Gud ännu ska göra stora saker där.
Plötsligt sa Martti... eller jag bara sade -
att sedan blir det många bra TV- program, när Guds planer tar fart.
Då sa Martti: Säg sen när ni är klara.
Var det en överraskning?
Ja, det kan man säga! Vi funderade på saken.
Gud förde oss framåt i processen och sa att vi skulle resa dit -
och be och rapportera på plats.
Några månader senare kom vi tillbaka hit och sa: -
Nu är vi klara.
Ni hade alltså fått samma tanke?
Som sedan fördes samman?
Ja, Gud hade talat till båda parter och vi möttes.
Vi bad där en stund och det tog inte länge förrän vi bestämt -
att vi far och ber och gör program om det -
som är på gång enligt Guds planer.
Ni reste modigt, hoppade på flyget -
utan att veta var ni hamnar. Ni litade på att planer fanns.
När ni kom till Ariel, hade ni inte ens bostad.
Vad hände, Mia?
Gud hade visat mig och två andra tydliga bilder på bostaden.
Första eller andra dagen besökte vi en bekants bekants bekant.
De var ett par med några barn.
Vi samtalade och frågade om de visste om någon tom bostad.
De tittade på varann: Jo, åå, öö. Ovanför oss.
Vi gick upp dit. Dörren var öppen för renovering.
Målning pågick. Annars var den tom.
Den var precis som på bilderna som Gud visat.
Det blev en enorm bekräftelse.
Gud är pålitlig. Ändå, när man far utomlands när en Osynlig talat -
vet Han när vi behöver bekräftelse.
Det första Han visat stämde så bokstavligt -
och vi fick bostaden utan att söka där det är ont om bostäder.
Det var en jättestor uppmuntran. Bostaden har glatt oss i 2 år nu.
Vilka bilder såg ni?
Bilder vi såg i bön -
En takvåning. Trappor upp, upp, upp.
När vi klättrat upp, upp, upp, förstod vi att nu är vi här!
Och det var svårt att få bostad där?
Jo. Och det är svårt att hyra i ett nytt land.
När vi skulle skriva hyresavtal, undrade vi vad vi skulle säga -
när vi var nya i landet. Gud sa: Svara på frågor. Ingen frågade!
Så det var första steget. Sedan fortsatte ni i Guds fotspår.
Lite till om varför vi är i just Ariel.
Vi visste inget om stan, knappast många andra heller.
Gud visade. Det fanns en bild på den i en bönekalender.
Gud sa direkt att hit ska ni.
Vi visste inte var i Israel den låg, i söder i Negev eller så.
Gud hade ju talat om Israels berg, Efraims berg.
När vi sökte på kartan, låg den just där -
i Efraims bergsbygd. Största judiska bosättningen där.
Det är bästa stället för oss att bo på och jobba från.
Det visste vi inte när Gud gav namnet på staden.
Vi for dit och allt föll på plats -
av det som behövde ordnas -
innan programproduktionen kom igång.
Det var förunderligt att gå i såna fotspår.
Gud talade, och allt skedde som Han sagt.
Inte många har besökt Ariel.
Västbanken låter rätt oroligt.
Hur är det att bo där? Att leva i vardagen?
Jag länge bott i småstaden Fredrikshamn. De är rätt lika.
Det är en oförarglig småstad. Inga trafikljus, ingen stockning -
inga parkeringsproblem.
Den är grön, vacker och väl skött.
Den ligger högt uppe i bergen. Luften är frisk och torr.
På sommaren doftar allt när träden blommar.
En härlig plats!
Bor där judar, palestinier? Andra?
Staden är väldigt rysk, men judisk, med arabiska byar runtom.
Samarbetet lever i vardagen.
Judar går i arabiska butiker. Araber jobbar i Ariel.
Vi har inte ännu stött på störningar eller konflikter.
Största ståhejet är när katterna slåss i gränden.
I Ariel fick ni mer insikt om kungariket i Bibeln.
Jyrki, hur fick ni upp ögonen för det?
När vi for dit, hade Gud talat om Efraims återkomst.
Vi tänkte att vi gör åtta program om det.
När vi fick dem klara, hade vi sagt allt.
Vi tänkte sedan börja göra program om vad annars som sker där.
Men Gud sa: Nej, fortsätt med detta.
Mia vet hur jag ropade emot. Jag vill inte mera!
Det hade varit jobbigt. T ex undervisa första gången i TV, -
om en sak man aldrig annars hört nåt om.
Gud hade bara talat och öppnat sitt Ord.
Allt var nytt: ny utrustning, nytt klippningsprogram.
Att både undervisa och producera programmen -
det tog på.
Nu sa Gud: Fortsätt, men nu har du inte ens innehållet.
Det kändes att så här kan det ju inte vara.
Jag sa åt Gud: Jag har ju inget att säga.
Då började Gud "ladda ner" -
det Han ville vi skulle tala om. Vi fick en början.
Efter Efraim har kristenheten gjort samma synder som nordriket -
när det avföll från kungen i Juda, började tillbe avgudar.
Kristenhetens historia är en ren kopia.
Gud vill att Efraim återvänder, men också att kristenheten vänder om-
till det man i tiden avvikit från under de första århundradena.
Ofta satt vi vid frukosten och talade och plötsligt -
började Gud ge ny uppenbarelse. Ibland skrev vi där till tre!
Vi fick bara bitar, så undan för undan blev det ett program till.
Det blir ett nionde program.
Vi fick mer och mer och lovade tolv program.
Säkert fem gånger sa vi att serien slutar.
Alltid fick vi mer. Vi bad om ett manuskript och fick två, tre.
Det blev 21 program till slut.
Allt var ur ett nytt perspektiv, helt utifrån vad Gud visade.
Det blev en profetisk serie.
För oss var det en ny erfarenhet att Gud ger innehåll vartefter -
och vi gör program undan för undan.
Hur påverkade det ert sätt att läsa Bibeln?
För mig var det som att få nya glasögon.
Förr hade tänkt att jag är på väg till himlen.
När Gud började visa att Han vill komma ner -
det är Hans inriktning. Jesus ska återvända hit -
tusenårsriket och Jesu kungarike kommer.
Han är Israels kung -
och ska grunda Israels kungarike som vi ympats in i.
När jag började läsa med de här glasögonen föll allt på plats.
Senast igår såg jag att så här står det ju.
En förvirring har gett vika. Serien om Efraim gav GT-bitarna.
Bitarna om kungariket fick hela Bibeln att falla på plats.
Att se "så här står det ju" har pågått i flera år nu.
Förunderligt egentligen. Det gick snett i tiden -
när man tog in grekiskt tänkande.
Kommer man ifrån det är Bibeln mycket klar.
Det har också tittarna sagt.
I serien Vinden från Kungariket tar ni upp vad andra media tiger om.
Ofta nog presenterar TV7 den andra sidan om Israel.
Ni skriver att serien innehåller profetiska nyheter. Vad är det, Mia?
Eller vem vill svara?
Förra sommarn när vi återvänt till Israel visste vi bara -
att serien blir lika profetisk som den förra.
Jyrki hade en bra tanke då.
Ja, det var om att göra nyhetsdokument.
Vad är då profetisk nyhetsdokumentering?
Vi hade inget svar på det.
Serien tog form. Efteråt såg vi att det är nog detta.
Det profetiska är att Gud förde oss inför olika teman.
Vi sökte inte, grävde inte, visste inte om dem.
De bara kom emot på sådana sätt att vi förstod att Gud har ärende -
om det här och genom det här.
Det profetiska är också att programmen visar vad Gud gör.
Det har varit nivån.
Gud har suveränt fört människor och material till oss.
Vi har levt i ett mirakel. Människor har kommit till oss.
Vissa texter har vi fått färdiga.
Det var övernaturligt. Annars gör ingen såna program varannan vecka.
Berätta något exempel. Hur Herren fört er och det blivit ett program.
Vi kunde ha gjort program om hur varje program blev till!
Ett möte som berörde oss var med Harald Eckert på gatan i Jerusalem.
Vi hade träffats på ett par böne- möten, så vi kände igen varandra.
Jag talade med en annan, Jyrki med Harald. Han var på väg till Ariel.
Vi bjöd in honom och hans grupp.
Vi höll på med intervjuer och körde förbi deras hotell -
och ringde till dem.
Han var där, men gruppen skulle komma om tre timmar.
Vi for dit och lyssnade på vad han hade att säga.
Vi fick konstatera att han fort- satte där förra intervjun slutat.
Vi såg på varann och frågade om han kunde säga det offentligt.
Jo, det kan han. - Också inför kameran?
Så Jyrki sprang efter kameran -
och vi gjorde en studio i hotellaulan som var tom.
Det blev snyggt med små medel.
Vi gjorde intervjun helt ex tempore.
Det blev så starkt att jag föll ner på golvet och grät när jag såg det.
Jag insåg vad Gud ville säga.
Vi såg att serien blev färdig, fast det kom två program efter det.
Så här har bitarna getts åt oss.
Vi visste inget om 100-dagars bönen och hur han som tysk -
uppmuntrar andra att be för sina länders relation till Israel.
Det var starkt.
Tittarna välsignas av programmen -
men också ni när ni gör dem.
Nästa serie, Israels berg, börjar i slutet av september.
Jyrki, vad ska den serien handla om?
Gud har åter riktat våra blickar mot Samarien -
till bergen som vi berättat om i serien om Efraims återkomst.
Vi kan inte säga än vad det blir -
för de förra serierna blev helt annorlunda än vi tänkt.
Syftet är att be och välsigna området -
och så att tittarna kan vara med.
Det blir en sorts böneresa -
till Samariens berg, men så att man deltar hemifrån.
Vi upplever att finländarna har en roll i att be för området -
att Guds planer sker.
Guds planer är bra för alla.
De är inte mot någon, utan för alla.
Blir det interaktivt? Kan tittarna vara med?
Ja, på så sätt att tittarna kan be.
Utformningen är ännu öppen, men detta siktar vi på.
Att tittarna får vara med, liksom vi -
och se vad Gud har på gång -
och leva med i Guds skeende.
Det har varit oerhört välsignat.
Så vi hoppas tittarna kan vara med och be -
som vi bett i flera år.
Säkert fyra, fem år bad vi -
inte att Herren skulle hjälpa oss i våra planer -
utan Herre vad gör du i världen? Vi vill vara med i dina planer.
Nu har vi fått se, höra och rapportera om det -
som finns i Guds planer och som Han gör.
Nu verkar det vara dags för tittarna att vara med -
och be för Guds löften och sedan glädjas -
när de ser löftena börja uppfyllas.
Mia, ni är på väg till vardagen i Ariel.
Hur är det att vara både gifta och arbetskamrater?
Framför allt är det ett förunderligt privilegium.
Nog utmanar det ju en också att växa -
när man inte kan gå hem och klaga över arbetskamrat som klantat -
utan han kryper ner i samma säng.
De områden där man kan växa kommer fram -
och får ta itu med dem inför Gud.
Man behöver alltså reda upp allt. Både inom äktenskap och arbete.
Det vi sett är att vi är inte på jobb.
Vi lever det liv Gud kallat oss till.
Det är spännande, för annars -
hade inte programmen blivit till, om vi haft det som jobb.
Vi har levt igenom allt och kan också vakna kl 5 -
och Gud talar. Vi har papper och penna vid sängen och kan lyssna.
Det har varken början eller slut, det är liv.
Det är en stor rikedom att vi får dela det livet, med varann och Gud.
Det verkar som att vi fått gå rätt djupt i att lyssna på Gud -
för all tid är Hans tid och tid med varandra. Intressant!
När vi kom till studion, sa ni hur fint att komma till färdigt.
Här är allt byggt, kamerafolk, regissörer, allt.
I Israel filmar ni, producerar, sköter ljudet, belysningen etc.
Hur är det att vara bara två om att göra programmen?
Nog är det en utmaning.
Ibland undrar jag behöver det vara annorlunda?
När vi vet att vi är där Gud ställt oss -
så ger Han allt, material, sköter sakerna.
Nog blir det plumpar som det inte blir med ett större team -
men alltid har vi klarat oss.
Visst blir det ju ett tight team -
där man kan dela glädje och sorg -
och underligheter man stöter på.
Visst måste man också tänja sig -
på många vis när man är ett litet team.
Själv har nog tänjt mig mest inombords -
och växa med Gud i de uppdrag Han kallar oss in i.
Så gott som varje avsnitt -
har hakat upp sig någonstans.
Då har Gud kunnat säga -
med den attityden kan du inte göra program om det här.
Så vi har fått omvända oss från egna attityder och handlingar -
under arbetet med så gott som alla program.
Livet är verkligen en helhet. Som Mia sa, vi har levt genom dessa.
Det är det som varit starkast och ändrat livet mest -
i arbetet med programmen.
Ni har vuxit samtidigt, och levt med Gud, i Guds plan.
Om någon tittare tänker: Wow, där lever de i Guds äventyr.
Jag vill också att Gud använder mig.
Kan Gud använda alla vanliga människor? Visst kan han.
Först av allt, vi är helt vanliga.
Av mitt eget liv vet jag att den bön som ändrade mitt liv var: -
Herre, gör vad du vill i mig och genom mig.
Det ändrade allt.
Han tog bönen på allvar och mitt liv på allvar.
Han började föra framåt och in i äventyr.
Den vanliga vardagen tog slut med den bönen.
Det perspektiv vi inte längre vill lämna -
är som Jyrki sa -
att vi ber Gud om nåden att vara med i det Gud gör.
De sakerna har sedan varit större än vi kunnat tänka.
Vi vill gå med blicken fäst vid Jesus -
som Petrus på vattnet, annars sjunker vi!
Så länge blicken är på Jesus, går vi vidare.
Tack Jyrki och Mia. Det var fint att ni kom som gäster.
Guds välsignelse när ni gör den nya serien.
Tack.
Översättning: Heaven TV7 Sverige