INTERVJUU HENRY HINN'iga
Tere tulemast vaatama "Intervjuu" saadet.
Mu tänane külaline on pastor ja evangelist Henry Hinn.
Tere tulmast, ps. Hinn!
Tänan!
Mul on nii hea meel olla siin kaunis Soomes.
- Suur tänu tulemast!
Tahate oma teenistuse kaudu tuua inimestele taastamist.
Kes seda vajab?
Me kõik vajame taastamist.
Jumal andis oma Poja, et taastada kogu inimkond;
et tuua inimene tagasi tema langenud seisusest.
Nii et, taastamine on palju enamat.
St taastada Jumala kuju meis,
taastada Jumala elu meis.
Meid ei loodud läbikukkujateks ja ebatäiuslikeks.
Meid loodi olema täiuslikud ja Jumala näo järele.
Inimesed aga ei tea,
et Jumal taastab läbi oma Poja saatmise,
kes tuli maa peale kui inimene, olles samas siiski Jumala Poeg.
Ta tuli taastama me lapse seisust ja me Jumala näo järgi olemist.
Nii et, taastamine on ühtpidi kui suur sõna,
kuid räägib samas sellest,
kuidas me jõuaks tagasi Jumala juurde
ja oleks täiuslikud Tema näo järgi.
Seega taastamine on nii kristlastele kui mittekristlastele? - Jah.
Jumal on loonud inimese oma näo järele.
Aadam oli täiuslikult loodud Jumala näo järele.
Ta polnud kuidagi poolik.
Iga sugu või tõug toodab ju järglasi oma näo järgi.
Põhjus, miks see nii on, on selles, et iga liik toodab oma liiki.
Lehmad toovad esile lehmi, koerad koeri.
Jumal aga lõi inimese oma näo järgi olemaks nagu Jumal.
Mitte Jumalaks endaks, aga olemaks selline nagu Jumal -
täiuslik.
Seega, iga inimhing siin maa peal on otsimas.
Otsimas seda, kes ta on.
Nii tuligi Kristus taastama meis Jumala palet
või ka Kristuse sarnasust nagu me ütleme.
Seetõttu ka on taastumine üks protsess,
milleni me kõik jõuame -
tagasi Jumala algse loomingu juurde.
Jumal jagab inimestele halastust ja kogudusele armu.
Kuid inimesed ei tea seda.
Ma olen Iisraelist pärit,
mistõttu ma ei kasvanud üles inglise keelses keskkonnas.
Ainuke sõna, mida ma inglise keeles teadsin,
oli "Hi!" ehk "Tere!".
Piibel, mis on ju algselt heebrea keeles kirjutatud,
on aegade jooksul aset leidnud tõlgetega palju kaotanud.
Kui aga minna tagasi selle tõelise algteksti juurde
ja selle juurde, mida Jumal tegelikult ütles,
siis kui Jumal lõi inimese,
siis seda selleks, et Jumal ja inimene oleksid üks.
Ja see ongi taastamine.
Vähemalt ma usun nii.
Olete aastate jooksul kohtunud väga paljude inimestega
ja kuulnud kindlasti palju erinevaid huvitavaid elulugusid.
Kas võiksite palun jagada osasid neist?
Või vähemalt ühte.
Ma sain päästetud 1975. aastal tänu oma vennale Benny'le.
Meie peres oli kuus poissi ja kaks tüdrukut.
Oleme ju Iisraeli pere.
See on see, kus ma sündisin.
Mu vend Benny ja ka me teised emigreerusime Iisraelist Kanadasse
1978. aastal.
Üks kamp noori - umbes teie vanused,
läksid mu venna Benny juurde, kes kokutas ega saanud rääkida
ja küsisid: "Kas sa Jeesust tunned?"
Vend vastas kokutades: "Ei."
Nad küsisid: "Aga kas tahaksid tunda?",
mispeale ta vastas kokutades: "Ikka."
Nii et, ta võttis Jeesuse vastu.
Me keegi ei tundnud Jeesust.
Jah, me teadsime Temast kui ajaloolisest isikust
ja Püha Maa Jeesusest,
kuid isiklikult mitte.
Me ei teadnud Jeesusest midagi.
Mu vend tuli koju ja ütles: "Ma sain päästetud",
mispeale isa küsis: "Millest?"
Ta ütles: "Jeesus tuli mu ellu" ja isa vastas: "Aja Ta välja,
sest me ei tulnud Kanadasse selleks, et Jeesus tuleks su ellu.
Sa oled mu esmasündinud poeg!"
Kui aga mu vend siis vanematele teatas,
et ta on ka jutlustama kutsutud, pidasid nad teda hulluks.
Ta ei suutnud kokutamise tõttu isegi rääkida
ega osanud inglise keelt.
Nii et, isa arvas,
et ta esmasündinud poeg on hulluks läinud.
Aastate möödudes mu isa sisuliselt hülgas mu venna
tänu tema usule.
Kuniks Jumal päästis nii mu ema kui isa
kui kõik mu vennad.
Ma olin viimane, kes päästetud sai.
Kuidas aga teie reageerisite?
- Ma heitsin nalja ta üle ja pidasin teda samuti hullumeelseks.
Pidasin seda hullumeelseks religiooniks.
Inimesed arvavad, et kristlased elavad täiuslikku elu,
kuid see pole nii.
Me kõik oleme puudulikud.
Piibel ütleb, et inimene kukub seitse korda,
kuid Jumal aitab ta alati püsti.
Erinevus kristlase ja mittekristlase vahel on see,
et kristlane saab tulla Jumala juurde ja leida andestust.
See on nende ainus vahe.
See, et me saame minna Jumala ette.
Kristlane on järgija. Keegi, kes otsustab järgida.
Me kõik kukume, kuid samas järgime Jumalat.
See on ainus vahe.
Ma hakkasin uimasteid tarbima ja mu elu oli suur sasipundar.
Ma töötasin ööklubis ja pidasin iga õhtu pidu.
Ma ei tahtnud Jumalaga mingit pistmist teha.
Kuniks andsin oma hilises teismeeas siiski oma elu Talle
ja Ta muutis selle.
Nii olen läbi kõigi nende aastate ka kristlasena kasvanud.
Ma alustasin beebi-kristlasena, kes toitus "piimast",
kuid hakkasin seejärel Kristuses kasvama,
liikudes ühest etapist teise.
Nii nagu me tavaeluski kasvame.
Sa ei kasva kristlasena vaid ühe nädalavahetuse jooksul,
kui kusagil konverentsil käid.
Sa kasvad pidevalt
ja taastamine on üks neist Kristuse protsessidest.
Peale seda, kui päästetud sain,
hakkasin ka oma venna teenistuses kaasa teenima.
Tegin, mis iganes tarvis.
Tassisin kotte,
olin kaameramees nagu siinsed inimesed.
Tegin, mis iganes tarvis.
Seda tehes avastasin, kuidas mu elu jõudis punkti,
kus Jumal hakkas kutsuma mind.
Kutsumine ei ole su töö, sest töökohti võib vahetada,
kuid oma kutsumist ei vahetata kunagi.
Kutsumine on igavene.
Töö aga on lihtsalt väljund või vahend, mille kaudu oma kutsumist täita.
Igal inimesel on oma saatus.
Sul on oma ja mul oma saatus.
Igal televaatajal on oma saatus, mis on määratud Jumala poolt.
Meie saatus on Jumala poolt juba ette ära määratud.
Seetõttu on Ta ka alustanud oma head tööd sinus
ja viib selle ka täide.
Sinu kui Susanna saatus ei sarnane mitte kellegi teise omaga.
Jumal on määranud su saatuse ja ainus viis, kuidas see kätte saada,
on läbi Kristuse ja see ongi taastamine.
Ütlesite, et te enda elu sai täielikult muudetud.
Kuid milline te elu oli enne kristlaseks saamist?
- Enne kristlaseks saamist?
Ma tarbisin narkootikume, olin pidevalt purjus
ega teadnud üldse millestki midagi.
Kuna olin Iisraelist pärit, siis mu üle heideti nalja.
Elades immigrandina Kanadas ja oskamata inglise keelt,
sattusin kõigi laste pilkealuseks.
Tänu keele oskamatusele kukkusin ka koolis läbi.
Mind visati ühe aasta jooksul viiest koolist välja.
Nii on mul kuni tänaseni vaid 7 klassi haridust.
Nii et, hariduslikus mõttes polnud mul midagi.
Kui aga andsin oma elu Jeesusele,
andsin Talle ka oma uimastid ja alkoholi,
öeldes, et ei suuda enam niimoodi edasi elada.
Ütlesin: "Annan Sulle oma nõmeda ja hullumeelse elu.
Oma tühja elu.
Sest midagi muud mul anda pole."
Nii et, Jumal võttis selle mitte miski.
Kui ütlesin: "Jumal, ma annan Sulle oma mitte millegi.
Mina, kes ma pole mitte keegi.",
siis usun, et Jumala silmis oli see hea ja Ta ütles: "Mulle meeldib see!
Mees, kes annab mulle oma halvima elu."
Jumal ongi selline.
Ta ei võta meid vastu alles siis, kui oleme puhtad
ja lõpetame suitsetamise.
Nagu keegi kord ütles mulle: "Tule kirikusse, aga ära seal küll joo!
Jäta maha oma uimastid ja tubakas ning baarid ja pidutsemised."
Ma töötasin ööklubis.
See oli mu töö - disco ööklubis.
Nii et mul oli iga õhtu pidu!
Seega, kui ütlesin Jumalale, et annan Talle oma elu,
valitses mu sees tühjus.
Me kõigi sees valitseb tühjus,
sest me südameis, mille Jumal on loonud,
on üks tühimik
ja seda tühimikku ei saa täita mitte keegi teine kui vaid Kristus.
Inimesed aga püüavad täita seda, millega iganes.
Ma täitsin seda uimastite, seksi ja pidutsemistega,
kuid see oli tohutult raske, kuna sellest polnud kunagi küll.
Ma ei suutnud seda tühimikku täita, kuna miski ei toiminud.
Nii et, mu elu oli tühi.
Seetõttu käisingi baarist baari, ühe tüdruku juurest teise juurde,
peolt peole,
ühest napsust järgmiseni,
otsides vastuseid.
Me kõik teeme seda.
Jumal ise lõi selle tühimiku me sees, mida saab täita vaid Temaga.
Ta on ainus, kes saab seda täita.
Nii et, ütlesin Jumalale:
"Ma annan oma elu üle Sulle. Täida see."
Ja Ta tegi seda.
Kui Ta aga seda tegi, sai ka mu elu muudetud.
Ma kogesin uuestisündi, kui nii öelda.
Uuestisünd tähendab tegelikult otsast peale algamist.
Kogu mu minevik oli pühitud.
See ei tähenda, et muutusin täiuslikuks.
Ma olin kohutav ja mul oli endiselt probleeme.
Sain küll kristlaseks, kuid tegin ikkagi rumalaid asju,
mõeldes ise: "Kuidas ma küll kristlasena seda teha saan?"
Kuid isegi, kui sa kukud, sa jätkad oma teekonda.
Keegi küsis mu käest kord: "Millal see kukkumine lõppeb?"
Mitte kunagi.
Ja samas, seni kaua, kuni kukume, teame ka, et me vajame Jumalat
ja Jumal saab seeläbi reaalseks me jaoks.
Inimesed väljaspool kirikut näitavad näpuga ja ütlevad:
"Kuidas sa saad midagi sellist tehes kristlane olla?"
Kuid me kõik teeme valesid asju.
Samas omame me õigust minna Jumala palge ette.
See on ainus erinevus.
Nii et, kui te vennast kristlane sai, sattus ta algul te pilkealuseks.
Või õigemini tema usk.
Kuid mis oli... - Pöördepunktiks?
Jaa. Mis pani teid mõistma, et Jumal on siiski olemas?
Meil oli kombeks perega koos süüa ja mu isa ütles mu vennale Benny'le...
Kui Benny kristlaseks sai,
siis ta muudkui rääkis, kuidas Jumal ütles talle seda ja toda
ning me ei saanud aru, kuidas Jumal temaga rääkida sai?
Miks just temaga? Ta oli ju vaid üks kokutav poisike.
Nii et, isa ei saanud aru, kuidas Jumal just Bennyga rääkis?
Oli ju tema me pere pea!
Ja ta küsis: "Läheme me siis taevasse või põrgu?"
Benny läks üles tuppa, palvetas seal hetke
ja tuli ning teatas siis: "Te lähete põrgusse."
Isa sai nii pahaseks ja virutas talle.
Ühtlasi ütles ta ka õhtusöögilauas: "Kuna sa ei tööta, ei saa sa ka süüa,
sest Piibel ju ütleb nii.
Ja kuna Jumal nii kangesti räägib sinuga,
siis las Ta valmistada sulle söömaaeg!"
Ja isa kupatas Benny oma tuppa.
Mu ema nihverdas öösel, kui kõik magasid,
Bennyle süüa.
Benny oli palvetanud, mispeale Jumal puudutas mu ema,
nii et too langes Jumala Vaimu väe all ja midagi toimus temaga.
Me ei teadnud, mis see oli ja ta ise ka mitte.
Ta arvas, et Jeesuse ema Maarja oli seal toas mu vennaga.
Mitte Jeesus, aga Maarja.
Nii et, mu isa ütles mu vennale:
"Sa kas elad siin mu katuse all ilma Jeesuseta
või kui tahad olla Jeesusega, leia omale mõni teine koht."
Ehk siis, mu isa viskas ta välja.
Mõni aasta hiljem tahtis Benny tulla koju.
Ta helistas emale, millest sai see pöördepunkt.
Ta helistas ja ütles kokutades, et käib ühes koguduses
ja palus, et ema-isa läheks talle sinna järgi,
kuna ta tahab koju tulla.
Ta ei tahtnud enam üksi elada.
Ta tahtis koju.
Kuigi mu vend kokutas tol ajal,
paluti tal koguduses jagada midagi,
nii nagu me siin täna jagame.
Paarisaja inimese ees.
Mu vend ütles pastorile, et ta ei saa rääkida,
kuid pastor ütles: "Pole hullu! Võta rahulikult."
"Aga ma ju kokutan!" - "Pole hullu."
Nii et, Benny astus koguduse ette
samal ajal, kui vanemad talle järgi läksid
ja niipea, kui ta lavale astus, sai ta kõneviis tervendatud.
Isa ja ema olid teel tema juurde
ja isa oli valmis tema kallal jõudu kasutama.
Mu isa neas ja kirus: "Ma ta maha löön!
Ta jõuab Jumala juurde varem, kui arvatagi oskab!"
Mu isa polnud rõõmus selle üle.
Kuid siis ta jõudis kogudusse ja nägi seal oma poega kõnelemas.
Ema ütles: "See on sinu poeg, kes seal räägib!"
Isa ütles: "Ei saa olla, sest minu poeg ei saa rääkida nii."
Ja siis Benny ütles:
"Kui tahad anda oma elu Jeesusele kes iganes sa ka poleks...",
siis mu vanemad kuulasid teda täiega.
"Tule ja anna oma elu Jeesusele!"
Nii mu ema kui isa läksid ette ja andsid oma elud Jeesusele.
Ja see veenis ka teid?
See polnud veel pöördepunktiks minu jaoks,
kuid me nägime oma vanemaid tulemas koju.
Olime seal oma viie vennaga ja nägime ema sisse tulemas.
Võrukaelad nagu me olime - naersime ja lollitasime.
Kuid me istusime seal diivanil ja nägime algul vaid ema tulemas,
kes nuttis.
Arvasime, et ta nutab selle pärast, et isa tegi Bennyle otsa peale.
Heitsime muidugi nalja selle üle,
kuid kui siis isa ka nuttes sisse tuli - pea 2 meetrine mehemürakas,
keda me polnud kunagi nutmas näinud,
siis me arvasime,
et see on süütundest oma poja tapmise pärast.
Kuid siis nägime ka Bennyt - kõrend nagu ta isa selja taga oli.
Isa näitas igaühe me peale näpuga ja ütles:
"Keegi teist ei või elada selle katuse all,
kui te ei muutu Benny sugusteks."
Peale seda, kui kristlaseks saite,
kogesite kutsumist saada pastoriks ja evangelistiks.
Kogesite te, et Jumal on teid valinud?
Ütleksin hoopis vastupidist
vastukaaluks sellele, et kõik ütlevad: "Oo, mul on kutsumine!"
Teate, mida ma lihtsalt tegin? Ma sain kristlaseks.
Sellist asja nagu teenistus pole olemas.
Osa inimesi ütleb: "Oo, ma pean astuma teenistusse."
Ei, ei, ei.
Kristlus ise juba ongi teenistus.
Ma hakkasin rääkima inimestele Jeesusest.
Läksin tänaval mõne prostituudi juurde
ja ütlesin talle: "Jumal armastab sind!"
Ta aga vaid sülitas selle peale ja näitas mulle keskmist sõrme,
mis vägagi heidutas mind.
Kuid ma käisin narkomaanide, vaeste või kelle iganes juures,
tunnistades inimestele.
Kui aus olla, siis ma nautisin inimeste võitmist Jeesusele tänavail.
Seda rohkem, kui kusagil lava peal istumist.
Teenistus ja kutsumine pole seotud ühegi organisatsiooniga.
Tõeline teenistus tähendab kuulutada oma lapsele või sõbrale,
kellelegi tänaval või oma töökaaslasele.
Kui ma koos naisega 1987. a. Vancouveris kogudusega alustasin,
siis me elasime enne seda Floridas, mis tundus ikka väga kaugel.
Kuid Jumal käskis meil minna Kanadasse.
Ma ei tahtnud sinna minna.
Esiteks on seal külm, mistõttu ma ei tahtnud sinna minna.
Me elasime Floridas, kus paistab iga päev päike.
Meil oli tol ajal 2 last: 5-aastane Rachel, kes on täna 30. a.
ja mu 2-aastane poeg, kes on täna 28-aastane.
Ta on pikk, kena pesapalli mängija.
Kuid mina ja mu lapsed
käisime igal laupäeva õhtul Vancouveri kesklinnas -
päev enne pühapäevast kirikut siis.
Meil oli vaid väike kogudus väheste kristlastega.
Olin isegi pettunud selle üle.
Vancouveri elanikest käib vähem kui 3% inimesi kirikus.
See pole mingi kristlaste peamine pesapaik.
Nii et, me käisime lastega kesklinnas,
mille tarvis mu tütar ka võileibu valmistas.
Seal on üks Hasting'u nimeline tänav, kus inimesed elavad pappkastides.
Kodutud, kes elavad pappkastides.
See on see, kus nad elavad!
Et siis, kogudus on pühapäeval omaette
ja kodutud omaette.
Nii käisimegi me lastega, kes olid ise võileibu valmistanud,
neid kodututele jagamas.
Ma olin vähe selline karm kuju, lüües jalaga kasti pihta
ja äratades sellega seal magava alkohooliku üles.
Ütlesin: "Ärka üles!" ja ta lällas sealt midagi vastu.
Mu väike tütar aga hüüdis: "Ära löö teda! See võib olla Jeesus!"
ja andis mehele võileiva, öeldes: "Jeesus armastab sind!"
Mees vaatas mu tütart ja ütles: "Tänan."
Ükskord aga tahtis tütar,
et võtaksime selle mehe enda juurde koju.
Ütlesin, et ta on narkomaan ja alkohoolik
ega tule kohe kindlasti meie juurde.
Tütar aga hakkas nutma ja tahtis, et ta oma koju võtaksime,
sest tegu võis ju olla Jeesusega, kes liigub tänavail.
Nii et, me tõime selle mehe oma koju ja ta magas me diivanil.
Mu tütar oli tol ajal vaid 5-aastane, kuid me tõime selle mehe oma koju.
Võtsin suure kööginoa ja ütlesin sellele mehele:
"Kui peaksid siit diivanilt täna öösel tõusma, tapan su!"
Ja see mees ütles kohkunult: "Saan aru."
Ta oli elanud seal tänaval pappkastis 10 aastat.
10 aastat tänaval.
Ta oli olnud alkohoolik 27 aastat,
juues igasugu jama, mida vähegi juua andis.
Ta oli alkohoolik!
Et siis - selline sell tuli meie koju.
Mu väike tütar andis talle järgmisel hommikul
mu ülikonna.
Ühtlasi saatis ta dušši alla ja pakkus hommikusööki.
Seejärel tuli ta aga meiega kirikusse ja andis oma elu Jeesusele.
Temast sai pastor, kes töötas koos minuga.
Ja täna, 28 aastat hiljem, ta ongi pastor.
Nii et, kui te küsite, mis on mu kutsumine...
Kui me kõik sirutuksime välja inimesteni -
ka kohe praegu, selle telesaate kaudu...
Kogudus ei tähenda kirikuhoonet.
Kirik pole see, kui inimesed ütlevad: "Ma lähen kirikusse."
Küsimus pole hoones või paigas.
Kogudus ei liigu ringi,
vaid koguduseks on inimene ise, kes kannab endas kogudust.
Meie ise olemegi kogudus.
See, mida meie teeme, ongi kogudus.
Teie ja mina oleme kogudus.
Televisioon on kogudus.
Kogudus pole üks ristiga hoone.
Olete oma teenistuse raames liikunud ringi üle maailma
ja täna olete siin, Soomes.
Millise sõnumi tahaksite anda edasi Soomele?
Ma armastan Soomet ja soomlasi.
Põhjus, miks ma siia tulin, on selles, et ma kogen,
et Soome on vaimses mõttes kuiv paik, mis vajab ärkamist.
Ma ei taha öelda midagi halba Soome kohta,
sest Soome on imeilus.
Sama ilus kui Vancouvergi.
Kuid vaimses mõttes on see väga kole.
Soome meenutab mulle paljuski Vancouverit, kus ma elan.
Soome on imeilus koht.
Siia lennates olin täiesti lummatud.
Soome on ilus eriti veel siis, kui päike paistab.
Kuid samas on see maa suure rõhumise all.
Kui inimestel pole mingit lootust, langevad nad masendusse.
Kui mul poleks homse osas lootust; kui poleks midagi, mida oodata,
siis ma langeks masendusse.
Kui tahan oma lastele elu sisse saada, ütlen: "Homme teeme seda ja toda,"
ja nad on täiega elevil sellest, mis neid homme ees ootab.
Lootus peitub homses.
Usk on tänases.
Soome noortel puudub lootus.
Kui aga pole lootust, on inimesed rõhutud.
Rõhumine on miski, mis tuleb väljaspoolt,
samas kui masendus on seesmine asi.
Rõhumine ja masendus üheskoos halvavad inimese hinge
ja paljud noored seda ka kogevad.
Seetõttu on teil ka nii kõrge enesetappude arv
ja seda meeste, mitte naiste hulgas.
Nii et, Soome vajab Jumalat.
Ma isiklikult usun, et Jumal külastab seda maad.
Mitte religiooniga ja sellega, mida teie arvate.
Ta külastab seda väljaspool koguduse tasandit.
Kogudus on kukkunud läbi mitmel erineval moel.
Me kõik oleme, kuid Jumal mitte.
Nii usun ma, et Jumal saab külastama Soomet
ja kui mitte Jumal, siis miski muu, mis ei pruugi olla hea.
Ma tulin Soome väga kaugelt, mis oli päris raske,
kuid ma olen käinud siin 5-7 korda
ja ma tõesti usun, et nüüd on Soome aeg.
Ma tõesti usun seda.
Olen ka nii tänulik, et võin olla siin TV7 stuudios,
mis on valguseks.
Jumal õnnistagu seda telekanalit,
sest Soome vajab valgustavat küünalt ja keegi peab selle küünla süütama.
Seda küünalt ei saa peita kuhugi koguduse hoonesse,
vaid see tuleb panna välja.
Nii et, kui küsite, mida Jumal tahaks Soomele öelda,
siis ma usun, et Ta saab külastama Soomet.
Mis aga puutub kogudusse ehk Jumala rahvasse,
siis teie olete selle maa sool.
Meie kui Jumala rahvas ei tohi üksteist hammustada, kritiseerida
ja üksteisega võidelda.
Meie seas on nii palju kriitilist meelt,
kuid Piibel ütleb, et kus on riidu ja kadedust,
seal saab hingevaenlane teha oma tööd.
Jumal ei mõista kohut mõne gängsteri, narkomaani,
prostituudi või teiste "halbade inimeste" üle.
Küll aga mõistab Ta kohut koguduse üle,
kes peaks olema maailma valgus,
kuid kes on tegelikult kui pipar - kibe.
Meie kui kogudus peaks lõpetama üksteise nüpeldamise
Milleks üksteist hukka mõista ja kritiseerida?
Kui aga kogudus tuleks kokku...
Mitte, et me peaks kõik üheskoos sööma ja magama -
see pole see, millest ma räägin.
Meil kõigil on oma erinevused.
Paljudele inimestele ei meeldi mu vend.
Ta ei meeldi mulle ka vahel.
Mina ei meeldi ka osadele inimestele.
Olgu siis peale. Pole hullu!
Kui kõik me vennad - 6 poissi, kokku saame
oleks me mõtteliselt valmis üksteist maha lööma.
Kuid samas oleme me siiski vennad
ja samas me ka kaitseme üksteist, isegi, et oleme eriarvamusel.
Saladus peitubki selles, et kui kristlased - sh me televaatajad,
lihtsalt peatuksid hetkeks ja lõpetaks teiste kritiseerimise
ning teiste maha kiskumise,
minnes selle asemel hoopis välja tunnistama.
Osa inimesi ütleb: "Su vend on selline ja tollene",
mispeale ma küsin: "Aga kas sa teed, mida ta teeb?"
Kui sa oled võimeline kuulutama 3. miljonile inimesele Indias,
kellest 1 miljon inimest saab ühe õhtuga päästetud,
siis kritiseeri teda.
Kui sa aga ise ei tee midagi, pole sul ka teiste kohta midagi öelda.
Me kõik oleme kutsutud.
Mis puutub Soomesse, siis ma usun, et Jumal ootab oma rahva järgi.
Kui aga Tema rahvas palvetab ja tõesti usub Temasse,
siis ma usun, et Jumal ka külastab seda rahvast.
Ma tõesti usun seda.
Läänemaailmas, kus me elame - nii Kanadas kui siin Soomes,
seavad inimesed Jumala olemasolu küsimärgi alla.
Aafrika ja Aasia inimesed
on ehk rohkem avatud vaimsetele asjadele,
kuid lääne inimesed seavad selle küsimärgi alla.
Kuidas sel juhul ehitada üles lääne maailma kristlaste usku?
Tegutsev Jumal ehitab alati üles usku.
Jeesus tegutses nii Naatsaretis, Petlemmas kui Galileas.
Imed ehitavad alati üles usku.
Kui pole väge, pole ka imesid.
Sa ei saa oodata inimeselt, kes ei usu, et ta usuks.
Nad peavad seda esmalt nägema, et uskuda.
Kui Jeesus tervendas haigeid, siis miks rahvahulgad järgnesid Talle?
Sest Ta tervendas haigeid.
Seetõttu peame ka meie palvetama haigete eest.
Piiblis on öeldud,
et imed ja tunnustähed järgnevad neile, kes usuvad.
Me ei räägi siin mingitest imelikest, tasakaalust väljas asjadest,
vaid tõelistest ja ehedatest imedest.
Meil oli Venezuelas üks krussaad
ja selle president, kes hiljaaegu suri, ütles:
"Saate pidada oma krussaadi ühe õhtu
ja kui selle aja jooksul imesid ei sünni,
me järgmisi enam ei luba."
Ma olin närvis,
sest kui president ikka saadab oma sõjaväe kohale
ja jälgib mängu,
ajab see su pabinasse.
Krussaadi esimene õhtu oli neljapäeva õhtul
ja seal osales 100 000 inimest.
Püha Vaim kõnetas mind
ja käskis mul kõndida täitsa staadioni taha otsa,
kus oli üks noor halvatud naine.
Imeilus naine, kes oli halvatud puusadest allapoole.
Ta istus suure kanderaami peal ja sõdurid olid tema ümber.
President ise oli selle naise sinna saatnud
ja seda mõttega, et kui see naine terveks ei saa,
on ülejäänud krussaadidel kriips peal.
Seega kõik sõltus selle naise imest
ja ma kogesin tohutut pinget.
Kuid Jumal ei koge mingit pinget. Vaid meie kogeme seda.
Samas pole mitte meie tervendajad, vaid Jumal on.
Meie asi on vaid paluda.
Jumal lihtsalt kasutab meid kui astjaid.
- Nii et, tegelikult sõltus see Jumalast
kas see naine saab terveks või mitte?
- Just nii! Kuid meie peame uskuma!
- Kui sa ei rakenda oma usku, siis need asjad ei toimi.
Kuid ma palvetasin selle noore halvatud naise eest
ja elu tuli tagasi ta jalgadesse.
Ta oli 23-aastane, kuid kandis halvatuse tõttu mähkmeid,
kuna ta ei tundnud, mis allpool keha toimub.
Kuid Jumal tervendas ta.
Ta jooksis lavale - internetis on see video üleval
ja oli täiesti terve.
President nägi seda ja pisarad voolasid ta palgeilt.
Imed on koguduse jaoks üliolulised.
Need pole isegi valikuvõimalus, vaid hädavajalik osa koguduse elust.
Jah, meil on jutlused, kuid need vaid õhutavad meid üles.
Õpetus on see, mis toidab,
kuid imed on need, mis ehitavad üles me usku.
Usute te, et imed on vajalikud ka Soome jaoks?
- Absoluutselt!
Inimestel on vähk ja palju muid haigusi.
Rõhumine toob igasugu hädasid. Kibestumine toob artriidi.
Nii et, inimestel on palju vaeva.
Jeesus käis mööda maad ringi.
Mõelgem sellele korra - Jeesus käis mööda maad ringi
ja tegi mida?
Rääkis?
Rääkis rahast?
Ei.
Jeesus käis mööda maad ringi
ja tervendas kõiki, kes olid Saatana poolt rõhutud.
Meil toimub Vancouveris korra kuus tervendusteenistus.
See on nii olnud 25 aastat.
Pooled inimesed, kes on sinna tulnud, pole kristlased.
Nad on moslemid, hindud, narkosõltlased jne.
Kõik me koguduseabilised on kunagised gängsterid,
kes said terveks.
Meil oli üks mees, kellel oli insult.
Tema poeg aga oli suur gängster.
Kui ta nägi oma isa tervenemas, sai temast kristlane
ja täna on ta mu parem käsi.
Mu naisel oli möödunud aastal ajus kasvaja.
Ma pidin aitama tal vetsus käia, süüa ja trepist üles minema.
Ta on minu naine ja ma olen pastor!
Mu naisel oli kasvaja,
kuid ma uskusin, et Jumal tervendab ta.
Usk on see, mis paneb meid uskuma, et Jumal on Jumal
ja meie pole seda mitte.
Piiblis on öeldud, et Jumala jaoks pole miski võimatu.
Nii et, imed on tänapäeval hädavajalikud.
Paljud koguduse inimesed aga häbenevad seda
ega taha imedega mingit pistmist teha,
sest nad arvavad, et tegu on millegi halvaga,
samas kui imed on ju head asjad.
Jeesus käis ringi ja tegi head, mitte halba.
Kui sa lihtsalt õpetad ja jutlustad, aga ei palveta haigete eest,
on sinuga midagi viltu.
See on sama, kui teha süüa, aga mitte süüa.
Me peame kuulutama Jeesusest ja seda me ka teeme.
Õpetama Jeesusest ja seda me ka teeme.
Kuid Jeesus ka tervendab.
Ja kui sa siis viid selle tervenemise maailma -
haigusi ja valu kannatavasse maailma,
kus mõnel naisel näiteks on jäänud vaid 3 kuud elada,
siis Jumal tervendab ta.
Kui aga puudub igatsus selle järele, siis seda ka ei juhtu.
Inimesed ei usu enam, kuna kogudus ei usu enam.
Kõik taandub kogudusele - Jumal, kogudus, inimesed.
Kui aga kogudus ei lase Pühal Vaimul liikuda
ega lase Jumalal teha seda, mida Ta tahab,
piirates Teda jumalateenistusel ajaliselt kindlaks määratud aegadega,
siis isegi, kui Jumal tahaks liikuda, Ta ei saa,
sest Püha Vaim on pandud kasti.
Mis tunne sul endal oleks, kui sind pandaks väikesesse kasti?
Sa läheksid hulluks.
Püha Vaim on vaba isik.
Seal, kus on Jumala Vaim, seal on vabadus.
Nii et, imed on hädavajalikud.
Loodetavasti ma ei rääkinud sellest nüüd liiga palju.
Te siis arvate, et see on see põhjus?
Sest tegelikkus on see, et mitte kõik ei saa terveks.
Nii et, te arvate, et põhjus on selles, et me ei lase Jumalal liikuda?
Tegelikult saavad ikka kõik terveks.
Küsimus vaid on, kas nad saavad seda taevasse jõudes
või juba siin maa peal.
Laatsarus suri kaks korda.
Ta ei surnud vaid korra.
Olles esimest korda surnud, äratas Jeesus ta surnuist üles,
kuid peale seda suri ta mingi hetk jälle.
Mu enda isa suri vähki, kui olin 22-aastane.
See oli hävitav.
Jah, ta oli küll ka suitsetaja.
Meil ei ole kõiki vastuseid, kuid see ei muuda midagi.
Ma palvetasin enne oma isa surma teiste haigete eest,
samal ajal, kui mu oma isa põdes vähki.
Isa ütles mulle oma surivoodil:
"Ära kuuluta sellest, mis minuga juhtus,
vaid kuuluta evangeeliumi!
Sest Jeesus tervendab."
Seega, me ei kuuluta sellest, millised on me endi kogemused,
vaid sellest, mida Piibel räägib.
Meil ei ole sellele vastust, miks Jeesus kõiki ei tervenda?
Kui mu naine jääks rasedaks ja peaks tooma ilmale lapse,
siis ma ei kutsuks talle evangelisti appi,
kuna too ei saaks teda aidata.
Lapse sünni juurde on ikka arsti vaja.
Mu naisel oli ajuoperatsioon, mille käigus kõrvaldati kasvaja.
Minu jaoks aga tähendas see, et Jumal tervendas ta.
Teisalt jälle, 28 aastat tagasi, kui ta me poja ilmale tõi,
jäi ta tänu viiele epiduraali süstile ajutiselt halvatuks
ega suutnud liigutada oma keha.
Läksin intensiivi ja palvetasin ta eest ning Jumal tervendas ta!
Seega, Jumal tervendas ta korra koheselt
ja teinekord läbi arstide.
Jumal tervendab.
Jumal tervendab läbi oma Sõna, läbi oma ligiolu ja läbi usu.
Nii kaua, kuni su käsi on võimeline välja sirutuma imedeni -
ükskõik siis, millisteni.
Olgu selleks usk, Jumala ligiolu vms.,
siis ära hoia sellest eemale.
Hoia imede, tervenemiste ja Jumala tervendava väe ligi.
See on see, millesse ma isiklikult usun.
Ütlesite, et imed veenavad inimesi Jumala olemasolus.
Usute te siis, et suurim ime on see,
kui keegi võtab Jeesuse oma Issandana vastu?
- Jah.
Tahan öelda üht ja loodan, et keegi ei saa sellest valesti aru.
Imed ei ole suurimad veenjad,
vaid Püha Vaim on see, kes veenab inimesi.
Mõistate?
Kuid imed on need, mis tõmbavad ligi.
Seega, ma ei ütleks, et imed tõestavad Jumala olemasolu.
Jumal ei vaja ühtki imet tõestamaks, et Ta on olemas,
kuid Püha Vaim on see, kes selle töö ära teeb.
See on kõige olulisem.
Imed lihtsalt ehitavad me usku.
See toob inimesed kokku, kus meil on staadioni täis rahvast
ja me palvetame haigete eest, kes on tulnud.
Kuid pääste on siiski suurim ime.
See kõige suurem ja imelisem ime on see,
kui inimese ja Jumala vaheline suhe saab taastatud.
See on suurim ime!
Tänapäeva inimesed otsivad seda.
Nad vaatavad seda saadet praegu, kuulates meie jutuajamist
ja mõtlevad oma elu üle järele.
Nad mõtlevad oma elule ja sellele, mis neile on antud.
Nad on sõltuvuses uimastitest või millest iganes muust.
Uimastitest, alkoholist - millest iganes.
Võib-olla vaatab meid mõni ema, kelle poeg on narkomaan
ja ta on kaotanud igasuguse lootuse oma poja suhtes.
Ta on palvetanud poja pärast 15 aastat,
kuid poja olukord läheb üha hullemaks.
Mõni eluaegne vang istub vanglas. Mida tal üldse loota on?
Vanglas ju imesid ei sünni!
Küsimus on kohtumises Jeesuse Kristusega.
See on suurim ime! Vähemalt minu jaoks.
Mul endal pole olnud vähki ja ma pole tervenenud millestki.
Mul pole olnud AIDS'i või depressiooni.
Ma olin kõige õnnelikum sell maailmas,
tõmmates kanepit ja tehes seda täie rõõmuga.
Mul oli pruut, kelle üle olin eriti rõõmus.
Nii et, kui oma elu Jeesusele andsin, polnud ma mitte haige, vaid tühi.
Ja see ongi suurem ime - kui inimene ja Jeesus saavad kokku.
Ütlesin: "Issand, ma lihtsalt annan oma elu Sulle.
Annan Sulle oma murtuse, tühjuse
ja kogu oma elu, mis on kui prügikast."
Ja oligi kõik.
Ma andsin selle ära ja Jumal võttis selle vastu.
Ta tühjendas selle kõigest jamast,
aitas mu taas jalule ja täitis mind uue eluga.
See on suurim ime.
Kui vaid inimesed ütleks seda sama, mida ma ütlesin:
"Issand, kui Sa oled olemas.
Kui Sa tõesti oled olemas, siis muuda mu elu."
Aitäh selle intervjuu eest ja selle eest, et meid külastasite.
Õnnistusi te teenistusele! - Tänan.
Olge õnnistatud!
Tõlge: Anne-Ly Raukas