Välkomna hit!
Ungdomar i Helsingfors för teater om ett svårt ämne.
Suhe-teaterns "Item 316" handlar om människohandel.
Med mig i studion sitter manusförfattaren Tytti Rintanen -
skådespelerskan Johanna Kankkunen och dansaren Ville Välikoski.
Varför ville du skriva en teater om just människohandel?
Julia Immonen höll en föreläsning om människohandel i somras.
Hon berättade hur det ligger till runt om i världen.
När jag fick höra att små barn blir sexslavar -
och att de blir tvingade till det med våld -
så kände jag bara att jag inte kan sitta tyst.
Det berörde mig verkligen.
Jag tog upp idén om en teater med min pastor direkt.
Riina Kurumäki i församlingen hade redan börjat bilda ett team.
Vi har en aktivistgrupp och en konstnärlig del.
Sedan undersökte du ämnet lite närmare.
Vad öppnades dina ögon för?
Det är en väldigt mörk, absurd och ångestfylld värld.
Jag kunde aldrig föreställa mig att någon kan göra något sånt.
Ändå hade jag hört talas om krig och barnsoldater -
och pedofiler och all nöd som finns ute i världen.
Det har inte framkommit förrän på senare tid.
Organisationerna som bedriver människohandel -
har outtömliga resurser. De kan alltid kidnappa folk.
Å andra sidan har det hög avkastning.
De gör störra vinster än till exempel Apple.
En bordell i Mumbai kan ge 70 procents vinst.
Vad fick dig att medverka, Ville?
Var det dansen eller att du ville påverka?
Tja...
Tytti presenterade förslaget -
och vad teatern handlar om.
Det berörde mig på djupet direkt.
Det här ville jag satsa på.
För mig är det viktigt att få göra saker som berör mig personligen.
Jag har själv varit...
tack vare dansen -
med World Vision som arbetar för mänskliga rättigheter.
Det är en hjälporganisation.
Genom det har jag fått upp ögonen för mänskliga rättigheter.
Vad har fått dig att stanna upp i World Visions arbete?
Bland annat hur dåligt ställt vissa har det.
Hur lite folk har att leva på -
och hur de blir bemötta.
Vi fokuserar främst på barn och de har det ofta -
väldigt dåligt ställt. Det har nog berört mig mest.
Det finns mycket jobb.
Hur har det varit att spela teater om ett så här tungt ämne?
Det har varit utvecklande.
Människohandel...
Jag har definitivt blivit 100% mer uppmärksam på det.
Hemskt nog har jag inte varit medveten om det innan.
Även om det har varit uppe på tapeten -
har jag aldrig funderat mer på det.
Det har varit väldigt tufft för mig personligen -
för att jag har försökt...
leva mig in i rollen på något sätt.
Man kan omöjligen förbli opåverkad av det.
Det har varit tufft, roligt och väldigt utvecklande.
Jag har varit väldigt nöjd över att få vara med.
Du var med i en av teaterns kanske jobbigaste möten -
där en liten flicka arbetar på en bordell.
Tog det emot att leva sig in i en sådan roll?
Ämnet i sig är ju hemskt.
Barnvåldtäkt är kanske det värsta man kan göra.
Fastän ämnet att man utnyttjar barn är hemskt -
så har det varit intressant att göra den här rollen.
Det faktum att man fråntar ett barn sin barndom -
är en synd som... ingen borde få göra mot ett barn.
Det har varit fint att kanske få påverka på något plan.
Att göra människor medvetna om det.
Folk måste förstå hur det ligger till och vad som sker.
I Finland som världen över.
Det var kul fastän det var tufft.
Om du spelade offer, Johanna -
så spelade Ville bland annat en chokladhandlare.
I en replik sa du att vi västlänningar ofta -
gör saker med flit eller av misstag med flit.
Tycker du att vi i västvärlden är egoistiska av oss?
Tyvärr är vi väldigt självcentrerade i västvärlden.
Tänker vi när vi klagar på olika saker -
att många har det tusen gånger värre?
Få tänker på att vi egentligen har det bra.
Hur var det att dansa en roll som gjorde något ont?
Egentligen, så...
Det är nog lättare än att spela offrets roll.
Man behöver inte förlika sig med rollen.
Det är nog lättare att låta offrets värld tränga in på djupet.
Om man däremot spelar elaking -
så kan man använda sig av helt andra känsloskalor.
Det är ingen smärta som måste komma inifrån.
Det är tuffa ämnen.
Någon skulle kunna påstå att ni bara vill chockera.
Vad skulle du svara på det?
Om det hade varit vår avsikt kunde vi ha gjort annorlunda.
Jag skulle ha kunnat göra teaterna tio gånger värre.
Målet var en teater man klarar av att se utan att bli illamående.
Efter de hemskaste scenerna har vi humoristiska inslag -
för att publiken ska få andas.
Det är inte bara all ondska i världen.
Målet är förstås -
att människor ska förstå hur hemskt det är.
Jag vill bibehålla en standard så att människor kan agera -
och att de ska få viljan att göra något åt saken.
Medvetande och agerande.
Efter teatern hade ni en diskussion där tittarna -
fick berätta vad de tänkte. Vad fick ni höra?
De flesta hade inte insett att siffrorna var så stora.
Att den del av de här 20-30 miljoner offren -
som får hjälp är 1 % eller att 80 % är sexslavar.
Kommentarerna var fyllda av den bistra verkligheten.
Många kände att de ville agera. Att det inte skulle stanna här.
Det har gjort mig glad.
Det är ett stort plus att tittarna har känt så.
Det känns viktigt att ha satt upp teatern.
MÄNNISKOHANDEL I SIFFROR: 2,4 miljoner i tvångsarbete
80 % rör sexhandel 80 % är kvinnor och flickor
Vinst: Flera miljarder dollar
Typiskt offer i Finland: asiatiskt restaurangbiträde
Människohandel är ett globalt problem.
Men inte ens vi i Finland kommer undan.
På vilket sätt berör människohandel oss finländare?
Finland är en transportsträcka.
Många offer färdas via Finland och andra hamnar här.
Det finns människohandel och sexslavar i Finland.
Problemet är att man inte kan identifiera offren.
Brott som påminner om människohandel -
känns lättare igen.
Det kan röra sig om utpressning på arbetet.
Det kan lätt hända att offret för människohandel -
eller åtalet baseras på de andra brotten.
Människohandeln kommer inte fram.
Det påverkar offret oerhört.
Om offret har blivit ihopparat -
räknas denne endast som ett vittne i processen.
Men om personen har drabbats av människohandel -
så är hon/han målsägande.
Så det är viktigt att identifiera.
Framför allt för att offret ska få hjälpinsatser.
Om myndigheterna inte skickar ärendet vidare -
och det har ofta hänt, så får offret ingen hjälp.
Det är synd eftersom vi har många bra system -
som inte kommer till användning här i Finland.
Hjälpinsatserna når ungefär 50 personer årligen.
Du nämnde arbetsplatser.
På vilka typer av arbetsplatser kan offren finnas?
Med vad jobbar dem?
Förmodligen med lågavlönade yrken.
Inom yrken som finländare inte gärna arbetar -
med arbetskraft från utlandet.
Bygg-, städ-, trädgårds- och restaurangbranschen.
Det är branscher som är särskilt utsatta.
De blir kontrollerade med rädsla och hot.
De vågar inte träda fram eller känner inte till systemet.
De kan inte språket eller någon hotar med att skada familjen.
Det finns så många sätt att underställa människor.
Om man får det bara lite bättre om man har varit fattig -
vet man inte vad man har rätt till.
Dit hör förstås självkänslan.
Om de inte känner människovärde -
är det svårt att stå emot all rädsla och allt våld.
Därför är det viktigt att identifiera problemet.
Att vi... Att myndigheterna hittar offren -
och att vi lägger oss i om vi misstänker något.
Vi kan larma om det.
Jobbar personen frivilligt så här många timmar?
Får personen lön?
Jag önskar själv att jag kunde göra något.
Har du känt på samma sätt när du har varit med i teatern?
Jag har funderat på vad eller hur jag kan göra något.
Genom teatern har jag ägnat många timmar -
åt det här arbetet under de senaste månaderna.
Sedan har jag upptäckt rättvisemärkta produkter.
Om jag ska köpa kaffe kan jag köpa lite dyrare eller vara utan.
Jag vet ju hur det ser ut.
Det är inte "bara" ett barn som jobbar lite -
och råkar ha det sämre.
Då satsar jag hellre lite pengar på det -
genom att anordna händelser och samla in pengar.
Det är lättare att göra något med sina vänner.
Församlingen kan ju till exempel -
ha olika team, som Suhe har. Man når ut till människor.
Man behöver inte åka till Thailand eller Indien -
för det finns så många offer här.
Vi kan göra saker här. Man måste inte åka någonstans.
Allt börjar med små steg. Man kanske bidrar själv.
Och framför allt: Bön är det allra viktigaste.
Att be för de som hjälper och de som behöver hjälp.
Gud är stor och kan hjälpa oss.
Vi gör var och en det vi förmår.
Johanna nämnde teamet som är med i Suhe-församlingen.
Hur fungerar teamet?
Det är ett ganska nytt team.
Det lanserades ungefär samtidigt som vår teater.
Du kan mer om det, Tytti.
Tytti kanske kan berätta lite mer detaljerat än jag.
Det är en ny arbetsform. De anordnar filmkvällar -
med dokumentärer och arrangerat bönekvällar.
Vi samarbetar i teatern och de har en blogg om människohandel.
De har även en fotoutställning medan vi sätter upp teatern.
De kommer att arrangera olika evenemang.
På kvinnodagen delade de ut roser till thaimassörer.
De försöker nå ut till människor -
för att hitta offer och försöka hjälpa dem.
På en webbplats av A21 finns lite olika tips.
En 9-årig flicka har bakat muffins och sålt i kyrkan.
I våras bjöd jag in alla vänner att sälja saker på second hand -
och skänka pengarna till välgörenhet.
Vi har proffs med i teatern.
De har lagt ner hundratals timmar -
på välgörenhet i det här projektet. Det är stort.
Ni är alla konstnärer. Är ni med i några andra projekt -
där ni använder konsten för välgörande ändamål?
Självklart. Jag har länge levt efter mottot -
att det är onödigt om det inte går till ett välgörande ändamål.
Varför göra saker som inte kan leda till något gott?
Det här är min personliga åsikt.
Men för mig är det viktigt att kunna påverka.
Du har gjort andra produktioner, Tytti.
Min kallelse är att göra kristen teater.
Vi har bett mycket att Gud ska få all ära -
och att Han ska använda oss.
Tidigare gjorde jag en teater om kristna kvinnors livssituationer.
Även då utgick jag från ett behov att lyfta fram ämnet.
I framtiden skulle jag gärna göra något om församlingen.
Samtidigt sådant som relaterar till människovärde och synd.
Folks ögon måste öppnas.
Vi kristna behöver också ta ställning i samhällsfrågor.
Om man tänker på hur Jesus arbetade -
så brydde han sig inte om fariseer. Han böjde knä framför horor.
Han sa att deras synder var förlåtna.
Det tycker jag att kyrkorna i Finland borde göra.
Ta tag i orättvisor.
I början på maj ska ni åka ut på turné med er teater.
Hur har reaktionerna från kyrkorna varit?
Det har varierat. De kyrkorna som har samarbetat med vårt team -
har tagit emot oss med öppna armar och bokat oss direkt.
Andra kyrkor har varit ovilliga.
Det har känts som att de tror att vi...
bara har satt ihop något lite halvtaskigt -
och obetydligt som ingen skulle tycka om.
Det är synd att det jobb som alla begåvade personer har -
lagt ner inte uppskattas.
Jag hoppas att det går bättre om det sker igen.
Hur viktigt är det för dig att det är en bra teater -
rent tekniskt och konstnärligt?
Väldigt viktigt! Jag brinner också för kristen teater.
Jag har gråtit över att det inte har funnits några teatergrupper.
Det är härligt att få dela drömmen med Tytti.
Det är viktigt att ta upp ett så viktigt ämne.
Onödiga ämnen är ju onödiga.
Varför vara ytlig?
Det finns så mycket orättvisor.
Det finns en Gud som...
Vi borde berätta för människor att Gud finns.
Det finns nåd. Det finns mycket frågor som många -
teatergrupper tar upp.
Jag brinner förstås för en så viktig fråga -
och jag älskar teater.
Jag blir glad.
Det var så teatern började.
Varför ska kristen teater bara skapa skam?
Varför ska det vara tråkigt eller dåligt gjort?
Vårt och hela församlingens motto är -
att man gör sitt allra bästa om man gör något för Gud.
Därför är kvalitet viktigt för Suheteatern.
Just nu berör ni människohandel.
Enligt statistik blir bara en procent av offren -
befriade, som Tytti sa förut.
Är det hopplöst?
Det kan kännas hopplöst -
men inget är hopplöst så länge man tror.
Vi vet att högre makter står på vår sida.
Gud är med oss, så det är inte hopplöst - oavsett hur det känns.
Vissa dagar vill man bara gå iväg och gråta mitt i övningen -
eller mellan föreställningarna.
Då minns man att Gud är med en och att man inte är ensam.
Föreställningen slutade med ett inslag från CNN.
Året var 2018. I inslaget sades det -
att Finland har lyckats få bort all människohandel -
och föregår med exempel för Europa.
Hur sannolikt är det?
Just nu inte så värst.
Just nu gör vi nog inte mer åt saken än på andra håll -
för att försöka göra något. Men jag är idealist.
Idealismen behövs för att vi ska sätta ribban högt.
För att vi ska tro på att Gud kan verka.
Gud kan flytta berg och har makten över vädret.
Med Gud handlar det inte bara om våra egna resurser.
Fastän jag är medveten om att det är idealistiskt -
så vill jag gärna knuffa folk i den riktningen.
Vi kan göra något om vi bara vill.
Det är onödigt att tänka att pengarna ändå aldrig...
Alla kan göra något.
Det var ett hoppfullt slut på teatern.
Tack till er och ha en bra turné ute i Finland.
Översättning: Heaven TV7 Sverige