INTERVJUU SUHE TEATRIMEESKONNAGA
Tere tulemast saatesse!
Suur-Helsingi koguduse noored
käsitlevad teatri tegemise kaudu üht rasket teemat.
Suhe teatri näidend "Toode nr. 316" räägib inimkaubandusest.
Mul on täna külas selle tüki autor ja näitejuht Tytti Rintanen,
näitleja Johanna Kankkunen ja tantsija Ville Välikoski.
Tere tulemast teile kõigle! - Aitäh!
Tytti, miks tahtsid kirjutada näidendi just inimkaubandusest?
Nägin Suhel ühe teise naise etendust, mis rääkis inimkaubandusest.
Seal toodi välja faktid inimkaubanduse
ja kõige sellega seonduva kohta üle maailma.
Kui ma siis kuulsin, et isegi juba väikesi lapsi
sunnitakse kusagil korterites seksiorjadeks;
et inimväärikus röövitakse täiega
ja neid sunnitakse vägivaldselt alistuma sellistele olukordadele,
siis ma lihtsalt tundsin, et sellest teemast ei saa vaikida.
See teema tõusis täiega mu südamesse.
Nii ütlesingi oma pastorile, et tahan sellest näidendi teha
ja ta oli sellega vägagi nõus.
Me koguduses on ka Riina Kurumäki kes oli ammu mõelnud
inimkaubanduse vastase meeskonna loomisele.
Nii ongi meil nüüd oma aktivistite punt
ja kunstiline punt,
kes etendab näidendit inimkaubandusest.
Enne, kui hakkasid käsikirja kirjutama,
tutvusid ka lähemalt kogu selle teemaga.
Milline maailm sulle selle kaudu avanes?
- Tõeliselt sünge, murettekitav ja absurdne maailm.
Ma poleks osanud elu sees ettegi kujutada,
et midagi sellist võiks üldse toimuda.
Isegi, et olin kuulnud sõdadest ja laps-sõduritest,
pedofiilidest ja muudest hädadest maailmas,
siis kogu see lugu on ikka hoopis teisest puust.
Lisaks veel tõsiasi, et sellest on nii kaua vaikitud
ja selle kohta pole infot jagatud.
See kõik toimub kui katte all.
Kõik need üksused ja kurjategijad, kes inimkaubandusega tegelevad,
on tõeliselt nutikad.
Neil on tohutult ressurssi
ehk siis inimesi, keda röövida, alistada ja müüa jagub.
Ja samas teenivad nad tohutut tulu.
Oluliselt rohkem, kui näiteks Apple või mõned teised suurfirmad.
Nii näiteks võib üks Mumbai hotell tuua sisse 70% tulu.
Ville, mis pani sind selle projektiga liituma?
Liitusid sa vaid tantsurõõmu tõttu, või tahtsid sa ka muuta olukordi?
Käisime Tyttiga koos kohvil
ja Tytti jagas minuga seda ideed
selle teatriprojekti ja selle teema kohta.
See puudutas koheselt mu südant
ja ma mõtlesin, et see võiks olla küll miski,
mille nimel tasuks kunsti teha.
Minu jaoks on tähtis ükskõik, millise töö puhul,
et see oleks mulle südamelähedane.
Ma olen lisaks tantsimisele olnud tööl Soome World Vision'is,
mis tegeleb inimõiguste teemaga
ja pakub abi kõigile abivajajaile.
Nii et, kogu see inimõiguste teema ja inimeste heaolu
on muutunud oluliseks teemaks ka minu jaoks.
Milliste kõnekate asjadega oled selles World Vision'i teenistuses
kokku puutunud?
Üks teema on kindlasti see,
kui halbades oludes osa inimesi elab.
See, kui vähesega väga paljud peavad hakkama saama
ja kuidas neid ka koheldakse.
Me keskendume paljuski ka lastele
ja nende olud on sageli ennekuulmatult halvad.
Nii et, sellest on saanud mu südameasi
ja inimõiguste vallas on palju ära teha.
Johanna, mis tunne on olnud näidelda kaasa
nii raske teemalises näidendis?
Kõrgem tase ja tõeliselt silmi avav.
Mu teadlikkus inimkaubandusest
liikus nullist sajani.
Ma varem ei teadnud sellest sisuliselt midagi,
mis on mu meelest üsna kohutav.
Et isegi, kui sel teemal on räägitud,
ma pole väga mõelnud inimkaubanduse peale.
Enne kui nüüd, kui hakkasime seda etendama.
Teemana on see mu jaoks olnud tõeliselt raske,
sest seda näideldes on tulnud see kõik
otsekui ise läbi elada.
Kõik need ohvri kogemused,
mis ei ole jätnud mind mitte puudutamata.
See on ühtaegu raske, võrratu kui ka kasvatav,
nii et üldkokkuvõttes väga hea kogemus.
Olen tõeliselt rahul, et saan seda kõike teha.
Etenduses on eeldavasti üks raskemaid kohti see,
kus etendad üht väikest tüdrukut, kes töötas bordellis.
Oli see su jaoks ka vastumeelne elada sisse taolisse rolli?
Teemana on see kõik lihtsalt kohutav.
Lapse vägistamine on eeldavasti kõige kohutavam asi,
mida üldse inimesele teha.
Kuid samas on see olnud tõeliselt huvitav täita seda rolli.
Et siis, kui kohutav ka laste ärakasutamine poleks,
see on olnud tõeliselt meeliülendav mängida seda rolli.
Tuua esile lapselt tema lapsepõlve röövimine,
mis on midagi, mida...
Mida ei tohiks teha ühelegi lapsele.
Seetõttu on tore, kui saab selle sõnumi kaudu
kasvõi veidikenegi puudutada inimesi
ja teadvustada neile ka sellist reaalsust
ja seda, kui tohutu väärtegu see on.
Et inimesed mõistaksid, mis toimub ja mida lastega tehakse
nii Soomes kui üle maailma.
Nii et, mulle meeldis seda mängida, isegi, et see oli raske.
Johanna, kui sa täitsid ohvri rolli,
siis Ville täitis nö kommionu rolli.
Su roll tõi esile selle, et me lääne inimestena
teeme vahel asju meelega või siis kogemata meelega.
Mis sa arvad, kas me lääne inimestena
oleme isekad ega mõtle sageli teistele?
Kahjuks kuulub see sageli tõesti lääne kultuuri juurde,
et kõik pöörleb väga palju omaenda naba ümber.
Me ei mõtle mingite asjade üle kurtes,
et tegelikult on maailmas inimesi, kellel läheb tuhat korda halvemini.
Meil on tegelikult ikka kõik päris hästi ja seda tasuks meeles pidada.
Mis tunne on näidelda või tantsida üht nö pahategijat?
See on iseenesest lihtsam kui ohvrit mängida,
sest seal ei tekki tingimata sellist samastumise tunnet,
kui mis võib ohvri rollis tekkida, kui süveneda tema maailma
ja võtta kogu seda lugu rohkem südamesse.
Kui aga mängida pahategijat,
siis seal on hoopis teised tunded ja skaalad mängus.
Seal ei koge nii palju murtud südame valu.
No rasked teemad on need tõepoolest.
Tytti, keegi võib ju öelda,
et püüate vaatajaid lihtsalt ehmatada ja šokeerida.
Mida sa sellise väite peale vastaksid?
Ma ütleks nii, et kui me eesmärk oleks šokeerida,
siis see näidend näeks hoopis teistsugune välja.
Selle teema põhjal oleks võinud teha 10 korda hullema ja karmima näidendi
Võib-olla isegi 100 korda karmima.
Kuid mu eesmärk oli kirjutada näidend,
mida saaks just vaadata ja mis ei paneks kõhus keerama.
Seetõttu on ka näidend selliselt üles ehitatud,
et peale mõnda koledat kohta tuleb pisut huumorit või midagi ilusat,
mis annaks vaatajaile aegajalt ka hingetõmbe ruumi.
Et siis, me ei lajata neile pidevalt kõike seda maailma koledust näkku.
Kogu loo mõte on eelkõige ikka see, et teadvustada inimesi
ja näidata neile kogemuse põhjal, kui kohutav asi see inimkaubandus on
Seda kõike aga siiski selliselt, et see ei halvaks inimest ära,
vaid et tal tekkiks tahe võtta kogu loo osas midagi ette.
Nii et, selle näidendi eesmärk ongi teadvustada inimesi
ja panna asjad liikuma.
Etenduse järgselt toimus ka vestlusvoor,
kus vaatajad said jagada, milliseid tundeid näidend neis tekitas.
Milliseid mõtteid seal siis jagati?
Ütleksin nii, et inimesed olid kohkunud sellest,
et nad polnud tajunud, kui mastaapse teemaga on tegu.
Nad ei teadnud,
et neist 20-30 miljonist ohvrist/orjast leiab vaid 1% abi
ja et 80% näol neist ohvritest on tegu seksiorjadega,
kellest omakorda pooled on lapsed.
Ehk siis, karm tõde tuli nende kommentaarides
väga selgelt esile.
Samas aga ka valu ning tahe võtta midagi ette selles osas.
Paljud ütlesid, et nad ei taha, et see jääks vaid jutuks,
vaid et selles osas tuleb ka midagi ette võtta.
Taoline vaatajate suhtumine on olnud tõeliselt rõõmustav.
See on suur pluss ja loob tunde, et see näidend omab tõesti tähtsust.
Inimkaubandus numbrites: - Sunnitööl 2,4 milj. inimest
- 80% juhtumitest seksikaubandus - 80% ohvritest on naised ja tüdrukud
- Toob sisse miljardeid dollareid
Soomes on tüüpiliseks ohvriks Aasiast pärit restoranitöötaja
Inimkaubandus on globaalselt suur probleem,
kuid me pole selle eest kaitstud ka mitte Soomes.
Tytti, räägi palun pisut sellest,
kuidas inimaubandus soomlasi puudutab?
See puudutab meid üsna palju.
Soome on üsnagi palju ka selline läbisõidu maa,
kus Soome kaudu transporditakse näiteks inimesi idast kuhu iganes.
Lisaks on see ka paljudele ohvritele nö lõppsihtpunkt, kuhu nad jõuavad.
Soomes avaldub inimkaubandus nii töömaastikul kui seksikaubanduses
Probleem on lihtsalt selles, et neid ohvreid ei tunta ära.
Inimkaubandusele sarnaste kuritegude äratundmine
on Soomes oluliselt parem.
Nagu kupeldamised, tööalased väljapressimised vms.
Nii võib sageli juhtuda nii, et inimkaubanduse ohvri kannatusi
määratletakse hoopis kui sellele sarnaste kuritegude põhjal
ja seetõttu ei tule ka inimkaubitseja ning ohver üldse päevavalgele.
See mõjutab kohutavalt palju ohvri olukorda.
Seda eriti seksuaalkuritegude puhul.
Kui ohver on näiteks kupeldamise ohver,
siis kuritöö protsessis on tal vaid tunnistaja roll.
Kui ta aga on inimkaubanduse ohver ja selle kaudu kupeldamise ohver,
siis ta on hageja ehk kannataja rollis.
Nii on inimkaubanduse olemasolu tunnistamine tähtis.
Seda kasvõi juba seetõttu,
et siis on inimkaubanduse ohvritel võimalik leida ametlikku abi,
mida Soomes igati pakutakse.
Kui aga ametnikud ei tunnista seda
ega jaga isegi infot sellisest võimalusest,
mida sageli juhtub ja mis on nii kahetsusväärne,
siis ohvril pole ka võimalust leida teed abi allikani.
On kurb, et meil on mitmeid suurepäraseid süsteeme,
mis võiks toimida tõeliselt hästi,
kuid miskipärast ei leia need ohvrid teed nende juurde.
Ka Soomes mitte.
See abistamisorganisatsioon võtab aastas vastu u 50 inimest.
Vähemalt teatud allikate põhjal.
Sa rääkisid tööalasest kaubandusest.
Anna mingitki aimu,
millistes töökohtades võiks teoreetiliselt kohata
mõnda inimkaubanduse ohvrit?
Millistes ametites need ohvrid töötavad?
Üks on kindlasti madalapalgalised töökohad.
Ka need ametid,
mida soomlased ise ei taha meeleldi täita
ja mis jäävad siis ka välismaalastele.
Näiteks ehitus-, koristus- ja aiandusvaldkond.
Ka restorani valdkond.
Inimkaubanduse ohvreid võib olla mujalgi,
kuid nendes valdkondades kohe eriti.
Põhjus, miks neid ära ei tunta, on selles,
et neid ähvardatakse hirmu-, vägivalla- ja väljapressimisega.
Nii ei julge nad ka mingit abi otsida,
või nad pole teadlikudki, et selline abi on saadaval.
Nad ei pruugi osata keelt
või nende peredele ähvardatakse teha liiga,
kui nad peaks üritama põgeneda.
Neid alistamise viise on nii palju, et see on lausa uskumatu.
Üks põhjus on ka see,
et kui inimene on pääsenud väga kehvast seisust
pisut paremasse seisu,
siis ta ei oska oma õiguste eest seista.
Lisaks mängib suurt rolli inimese enesehinnangu küsimus.
Kui inimeselt on röövitud väärikuse ja väärtuse tunne,
siis on sel ohvril väga raske kui mitte lausa võimatu
tõusta selle vägivalla alt ja püüda leida abi.
Seetõttu ongi nii oluline selle probleemi tunnistamine
ja see, et ametnikud leiaksid need ohvrid üles.
Teisalt aga on meil, tavakodanikel, võimalus märku anda,
kui näeme ükskõik milliseidki vihjeid.
Anda teada, et siin on midagi, mida tasuks ehk uurida.
Et kas näiteks mõni inimene teeb ikka vabatahtlikult
ülipikki tunde tööl?
Või kas ta saab selle eest piisavalt väärilist tasu?
Seda kõike kuulates tekkib kohe küsimus,
kas ma saaks midagi ära teha?
On sul, Johanna, tekkinud selle näidendi käigus
ehk sarnane tuhin, et kui vaid saaks midagi ära teha?
Olen tõesti mõelnud sellele, mida saaksin teha, kui üldse.
Kuid ainuüksi juba tänu sellele näidendile
on saanud pühendada mitmeid tunde selle töö heaks.
Mu enda jaoks on aga tõusnud esile näiteks ausa kaubanduse teema.
Ehk siis, kui tahan kohvi, ostan pigem seda kallimat,
või jätan hoopis joomata.
Viimast siis juhul, kui tean, milline tegelikkus seal taga on.
Et ma ei mõtle vaid mööda minnes:
"No mingi laps on vist pidanud selle kohvi nimel tööd rabama",
vaid ma olen nõus käima pisut rohkem raha välja
ausa kaubanduse teel saadud kohvi eest.
Või mul on võimalus korraldada mingeid ettevõtmisi,
mille raames koguda raha selle heaks.
Sõpradega koos on seda oluliselt lihtsam teha.
Ja ka kogudustel võivad olla omad rahakogumise meeskonnad,
kellega koos võiks siis välja minna, et inimestega kohtuda.
Selleks ei pea tingimata minema Taisse või Indiasse,
sest me endagi maal on palju inimkaubanduse ohvreid.
Nii et, tegevust jagub siingi.
Me ei pea mõtlema seda oma mõtteis liiga suureks,
vaid mõistma, et alustada võib ka väikestest asjadest -
a'la raha korjamisest ja ise teemaga kaasa minemisest.
Samas on palve veel see kõige olulisem teema,
et kanda palves nii aitajaid kui aidatavaid.
Sest Jumal on siiski suur
ja Ta võib teha ning teebki ka omalt poolt asju.
Kuid meie saame teha seda, mis on meie võimuses.
Ville, Johanna mainis Suhe inimkaubanduse meeskonda.
Mil moel see meeskond te koguduses tegutseb?
Tegu on üsna uue meeskonnaga,
kes alustas enam-vähem samal ajal, kui meie oma näidendiga.
Tytti teab sellest küll rohkem.
Ma võin jagada vaid üldist infot, kuid Tytti teab sellest detailsemalt.
See on üks uus tööliik.
Nad on viimase aasta jooksul korraldanud filmiõhtuid,
kus on näidatud dokfilme inimkaubandusest.
Nad on korraldanud ka palveõhtuid
ja teinud siis ka koostööd meie näitemeeskonnaga.
Lisaks sellele on neil blogi inimkaubanduse teemadel.
Paralleelselt meie näidendiga
on nad Suhel seadnud üles inimkaubanduse teemalise fotonäituse
Kindlasti korraldavad nad tulevikuski palju erinevaid asju.
Nad käisid naistepäeval Taist pärit naistele lilli viimas
ja nendega juttu rääkimas.
Nii et, nad liiguvad inimeste keskel ja hoiavad silmad lahti,
leidmaks võimalikke ohvreid, keda sel juhul aidata.
Lisaks sellele on veel olemas ühing "A21",
kel on ka erinevaid ideid.
Üks väike 9-aastane tüdruk küpsetas ise muffineid
ja müüs neid siis kusagil kirikus.
Ma ise mõtlesin, et kutsuks sõbrad kevadel kokku,
et müüa kirbukal kõik oma vanad asjad ära
ja annetada see raha heategevuseks.
Meil näitemeeskonnas on ka mitmeid oma ala spetsialiste,
kes on pühendanud oma ajast kümneid ja sadu tunde
selle heategevusprojekti heaks.
Te kõik olete kunstnikud.
Kasutate te oma kunstiandi ka teistes projektides
mõne hea asja nimel?
Ville?
Kohe kindlasti!
Elasin pikka aega motost lähtuvalt, et mu annist pole mingit kasu,
kui ma ei kasuta seda millegi hea nimel.
Sest milleks teha midagi, mis ei anna häid tulemusi?
Või millest ei võiks tulla midagi head.
See on nüüd küll mu isiklik arvamus,
kuid mu enda eesmärk on see, et mida iganes ma ka teen,
sel peab olema positiivne mõju maailma asjadele.
Tytti.
Sa oled osalenud ka muude projektide juures.
Nii on.
Kogen, et mu kutsumine on teha kristlikku teatrit
ja teha seda Jumala auks.
Oleme sellegi näidendi puhul palunud, et kogu au läheks Jumalale
ja et Ta võiks kasutada meid oma tööriistadena.
Eelmine näidend, mida juhtisin, oli pisut teisel teemal -
kristlastest naiste erinevad eluolukorrad.
Seegi sai alguse ühest vajadusest
ja tundest, et seda teemat peab esile tõstma.
Tulevikus oleks tore käsitleda ka kogudusega seotud teemasid.
Ka inimese väärtuse ja patuga seotud teemasid,
et avada inimeste silmi.
Kogen väga tugevalt, et meil kristlastena peab samuti olema
väga tugev ühiskondlik ja poliitiline seisukoht.
Seda ei peaks kartma.
Kui mõelda kasvõi Jeesusegi töö peale omal ajal,
siis Ta ei lasknud end kõigutada variseride väljaütlemistest,
vaid Ta läks ja põlvitas selle hoora ees,
öeldes, et ta patud on andestatud ja ta võib minna rahus,
ilma, et peaks enam tegema pattu.
Usun, et Soome kristlikud kirikud peaksid tegema seda sama -
seisma vastu ebaõiglusele, tuginedes Piibli printsiipidele.
Suhel toimunud etendused on selleks korraks läbi
ja te alustate kevadel ringtuuri üle kogu Soome.
Kuidas on kogudused teid vastu võtnud,
kui olete pakkunud neile seda näidendit?
Peaks ütlema, et erinevalt.
Kogudused, kes on teinud koostööd Sheva-meeskonnaga,
on meid avalisüli vastu võtnud
ja lausa palunud, et nende juurde läheksime.
Kuid palju on ka kogudusi, kellel pole olnud mingit huvi,
sest arvatakse, et pakume mingit pühapäevakooli tasemel
ja üle jala tehtud asja.
Ka ei hinnata neis kogudustes seda tööd kuidagimoodi.
Seetõttu on see kurb,
sest me meeskonnas on tõeliselt andekad inimesed,
kes on teinud ära väga suure töö.
Nii et, kui seda ei hinnata, on kahju.
Nii on ka mu lootus, et kui järgmisele tuurile läheme,
avanevad uksed juba pisut kergemini.
Johanna, kui tähtis see sulle on?
Sa teed ju head tööd ja see on hea näidend, milles osaled.
Hea nii tehnilise kui kunstilise poole pealt.
Oh aeg! See on vägagi tähtis!
Kristliku teatri tegemine on olnud aastaid minugi südamel.
Olen seesmiselt nutnud selle pärast, et pole eriti kristlikke näitetruppe,
mistõttu on tore, et Tytti on nüüd hakanud
seda mu unistust täitma.
Hea teema käsitlus on samuti ülimalt oluline,
sest mõttetute teemade esitlemine ongi mõttetu.
Milleks käsitleda midagi pinnapealset?
Pealegi tuleb maailma poolt juba niigi palju valesid asju,
mistõttu me peaks tooma esile Jumalat.
Me peaks teadvustama inimestele, et on olemas Jumal ja arm
ja et on palju sügavamaid teemasid
kui need, mida paljud kunstnikud käsitlevad.
Tegu on tõeliselt hea asjaga ja mu süda põleb selles.
Teatri tegemine on täiega äge!
See teeb mind rõõmsaks.
Suhe teater sai muide just sellest alguse,
et miks peaks kristlik teater kogema mingit valehäbi,
või olema kuidagi magedat ja igavat või halvasti tehtud.
Kogu Suhe koguduse, aga ka Suhe teatri moto on see,
et kui teha midagi Jumalale,
siis teha kõige täiega ja endast vaid parimat andes.
Ehk siis, me täiesti teadlikult ei tee midagi üle jala,
vaid kvaliteet on meie jaoks oluline teema.
Teie seekordseks sõnumiks on siis inimkaubandus.
Ville, statistika kohaselt pääseb vabadusse vaid 1% ohvritest,
nii nagu ka Tytti varem mainis.
Seisame me silmitsi lootusetu tööga?
See võib ju algul tunduda lootusetuna,
kuid kui on usku, pole ükski asi lootusetu
ja me ju teame, et meiega on kõrgemad jõud,
kes koos meiega seda tööd teevad.
Jumal on meiega ja seetõttu pole see ka lootusetu.
Isegi, et vahel see tundub nii
ja vahel tahaks minna keset proovi tahatuppa nutma.
Kuid siis tuleb jälle meelde, et Jumal on meiega
ja me ei tee seda üksinda.
Tytti, te näidend lõppeb kujuteldava CNN'i uudiste klipiga
aastast 2018,
kus antakse teada,
et Soome on suutnud täielikult likvideerida inimkaubanduse
oma maalt,
olles sellega eeskujuks kogu ülejäänud Euroopale.
Kui tõenäoline taoline tulevik olla võiks?
No eeldavasti mitte eriti tõenäoline,
sest Soomes ei tehta veel selles vallas asju paremini või rohkem
kui kusagil mujal.
Kuid ma olen idealist
ja ma usun, et idealismi on vaja selleks,
et seada kõrgeid eesmärke
ja samas uskuda, kuidas Jumal võib meie kaudu tegutseda.
Jumal on mägesid kõigutav Jumal ja ilma üle valitsev Jumal,
mistõttu olles Jumalaga ei pea me vaid lootma oma jõule.
Ja isegi, et ma peegeldan seda idealismi ka oma näidendites,
on siiski oluline tõugata inimesi selles suunas,
kus nad mõistaksid,
et selle olukorra suhtes saab midagi ette võtta,
kui vaid tahta ja tegutseda.
Nii et, pole mõtet vaid nukrutseda ja mõelda, et meist pole mingit kasu.
Igaüks meist võib siiski midagigi teha.
See oli väga positiivne ja lootusrikas lõpp sellele loole.
Aitäh teile selle intervjuu eest
ja mõnusat ringtuuri üle Soome!
Aitäh!
Tõlge: Anne-Ly Raukas