o
Tervetuloa ohjelmaan, tohtori Ron Soderquist... ―Kiitos.
ja evankelista Madan Valvi. ―Kiitos.
Ron, nykyisin monia kutsutaan mentoreiksi, -
mutta sinä mentoroit ihmisiä jo silloin, kun sitä ei tunnettu.
Mikä mentorina olemisessa on ollut kaikkein rohkaisevinta?
On mielenkiintoista katsoa elämää taaksepäin.
Olen ollut 42 vuotta Campus Crusade for Christissa, -
ja kuulen ihmisistä, joiden kanssa työskentelin kauan sitten.
Kuukausi sitten kuulin miehestä, jolla oli parantumaton sairaus.
Hän löysi Kristuksen Pentagonissa mentorointiohjelmamme kautta.
Eräs mies, jonka kanssa työskentelin, on nyt aktiivinen -
ulkomaan lähetystyössä. Hän oli laivaston komentajakapteeni, -
ja hän käyttää työssään laivastossa hankkimiaan taitoja.
On innostavaa katsoa taaksepäin ja saada uutisia vanhoista ystävistä.
―Mikä on sinulle tärkeintä mentoroinnissa?
―Kuunteleminen on erittäin tärkeää.
Pyydän aina aluksi ihmisiä kertomaan oman tarinansa, -
eli siis kertomaan jotain syntymä- paikastaan, kasvatuksestaan, -
vanhemmistaan ja heidän kodeistaan, opiskelupaikastaan, -
perheestään ja puolisostaan, jos hän on naimisissa, -
sekä työstään. Haluan tietää, mistä hän pitää työssään.
Ihmiset puhuvat usein 40―50 minuuttia ja valittavat, -
etten ole vielä sanonut mitään.
Sen jälkeen puhun noin puolet ajasta heidän omasta elämästään -
ja loppuajan haastan heitä läheisempään Jumala-suhteeseen.
Mikä on tärkein tavoitteesi mentoroinnissa?
Tärkein tavoitteemme on saavuttaa muita liikemiehiä.
Puolet asiakkaistani ovat tuttujen tuttuja, -
loput tulevat seurakunnastani. Opetuslapseuspastori, -
joka tekee henkilökohtaista sielunhoitoa, on ystäväni.
Saan monet asiakkaistani häneltä.
Tavoite on, että seurakunta kasvaisi heidän kauttaan.
2. Tim. 2:2. "Kaikki, mitä olet monien todistajien läsnä ollessa -
minulta kuullut, sinun tulee uskoa luotettaville ihmisille, -
jotka pystyvät myös opettamaan muita."
Tavoite on kouluttaa ihmisiä opetuslapseuttamaan muita.
Onko se pitkä prosessi, vai onko kuka tahansa, joka puhuu -
päivän 500 ihmiselle, mentori?
Minusta se on pitkä prosessi. Se on ystävystymistä -
ja ajan käyttämistä ihmisten kanssa.
Parhaat mahdollisuuteni olivat Pentagonissa.
Tapasin paljon ihmisiä keskiviikkoisin.
Vietimme yhdessä tunnin ja 15 minuuttia -
puhuen rukouksesta ja heidän perheistään sekä raamattutunnista.
Muina päivinä he mentoroivat omia ryhmiään.
Vuosi sitten Englannissa kysyin Jim-nimiseltä mieheltä, -
miten ihmeessä hän päätyi mukaan henkilökuntaamme Englannissa.
Kerran hän oli nyyttikesteillä... Mitä ne ovat suomeksi?
―Meilläkin on nyyttäreitä. ―Illan puhuja oli perhetyöstämme, -
ja ryhmäkeskustelun jälkeen hän meni vaimonsa kanssa autoon, -
ja he puhuivat pitkään siitä, miten käyttäisivät loppuelämänsä.
Siitä alkoi prosessi, jonka aikana hän todella antautui Herralle.
―Kaunista. Te molemmat työskentelette Crussa, -
joka on Campus Crusaden uusi nimi. Palvelette uskovia liike-elämässä.
Mentoroidessanne teidän täytyy luultavasti myös -
ammentaa omasta elämästänne ja elämänkokemuksistanne.
Madan, sinulla on ollut todella mielenkiintoinen elämä.
Vaikka nykyisin valmennat amerikkalaisia johtajia, -
perheesi Intiassa oli todella köyhä. Kertoisitko lapsuudestasi?
Synnyin hindukotiin ja kasvoin intialaisessa kulttuurissa.
Kuulin Jeesuksesta 14-vuotiaana ruotsalaiselta lähetyssaarnaajalta.
Mentorointi on tärkeää. Hän tuli mentoroimaan minua joka päivä.
Ihminen palaa helposti takaisin vanhaan elämäänsä -
ilman hyvää tukea. Mentorini oli minulle vahva tuki.
Hän rohkaisi, rukoili ja kuunteli kipujani.
Kiusauksissani hän rohkaisi minua ja auttoi kasvamaan Kristuksessa.
Opin, että mentorointi on todella tärkeää.
Työskentelin harjoittelijana Billy Grahamin kanssa.
Hän sanoi, että hänen saarnansa on vain 15 prosenttia uskoontulosta.
Jokaisen on löydettävä joku, joka tukee ja mentoroi häntä.
Se on minusta paras perustus uskonelämälle, -
ja aloin tehdä töitä liikemiesten kanssa.
Monet heistä kiittivät minua siitä, että teen tätä työtä.
Teen samaa kuin oma mentorini. Kuuntelen ihmisten kipuja -
ja autan heitä. Tässä työssä on välitettävä ihmisten sieluista.
Heidän tunne-elämänsä paranee. He paranevat fyysisesti ja henkisesti.
Jopa heidän ihmissuhteensa ja taloustilanteensa paranevat.
Meidän on käsiteltävä kaikkia noita osa-alueita.
Kun he palaavat, he pysyvät vahvoina.
―Menestyvätkin liikemiehet tarvit- sevat rohkaisua ja paranemista.
―Ehdottomasti. Monesti he menestyvät liike-elämässä -
ja ovat rikkaita, mutta kun he sulkevat illalla toimiston oven, -
he tarvitsevat jonkun, jolle puhua sisäisistä taisteluistaan.
He etsivät jotakuta, joka osaa kuunnella ja rohkaista heitä.
―Palataan lapsuuteesi. Perheesi kuului alimpaan kastiin.
Millaista elämäsi oli lapsuudessasi?
Syntyminen alimpaan kastiin ei ollut oma valintani.
Silti uskon, että Jumalalla oli tarkoitus elämälleni -
ja Hänellä oli syynsä laittaa minut sinne.
Ihmiset ympärillämme näkivät meidät epäinhimillisellä tavalla.
He kohtelivat meitä todella epäinhimillisesti.
Se tuntui todella pahalta ja lannisti.
Tiesin, että tarvitsin apua, mutta vanhempani eivät käyneet koulua.
Emme saaneet tuohon aikaan käydä koulua.
―Yhteiskunta siis syytti teitä tilastanne, eikä siksi auttanut.
―Kulttuuri ja uskonto ovat kietoutuneet tiukasti yhteen.
Menneisyytemme määrää nykyisen tilamme.
Meidän oli täytynyt tehdä pahaa, ja meidän oli maksettava siitä.
―Kerran sairastuit pahasti, eikä lähellä ollut sairaalaa.
―Äiti vei minut klinikalle. Hän kulki eteenpäin pelottomasti -
ja koputti jokaiselle ovelle, mutta hän tiesi myös, -
etten luultavasti saisi apua. Hän kysyi eräältä ihmiseltä, -
joka neuvoi meidät ruotsalaisen lähetystyöntekijän luo.
Olen kiitollinen ruotsalaisille, mutta myös suomalaisille.
Olette lähteneet ulos maailmaan, joka oli todella vaarallinen, -
ja tuoneet sanoman Kristuksesta. On ilo puhua Hänestä teille.
Lähetystyöntekijä otti minut sisään ja hoiti minua, -
mutta hän tarjosi myös paikan sisäoppilaitoksessa ja koulutuksen.
Voin sanoa ylpeänä, että hänen ansiostaan olen hyvin koulutettu.
―Koulussa löysit Kristuksen. ―Kyllä, se on tärkeintä.
Hän kertoi minulle Jeesuksesta, Pelastajasta, ja Hän tuli elämääni.
Kaikki muuttui. Sain häneltä myös palavan innon -
kertoa Jeesuksesta perheelleni ja intialaisille ystävilleni.
―Mitä tapahtui perheellesi? Hehän tulivat lopulta myös uskoon.
―Kyllä. Joskus uskoontulo tapahtuu hetkessä, joskus se on prosessi.
Aloin kertoa tarinaani siskolleni. Tein kotona eri asioita kuin ennen.
Rukoilin ja luin Raamattua. Sisko ei osannut lukea ja kysyi, -
mitä luin. Aloin kertoa hänelle Jeesuksen rakkaudesta.
"Jumala rakastaa kaikkia meitä ja on luonut meidät kuvakseen.
Emme ole oikeasti daliitteja, koskemattomia."
Siskoni ei voinut uskoa tätä. Hän kysyi: -
"Voinko rukoilla Jeesusta? Onko Hän valkoisten Jumala?"
Sanoin, että Hän on kaikkien luotujen Jumala. Sisko uskoi tämän.
Hän antoi elämänsä Jeesukselle. Muut tulivat uskoon hitaammin.
Tänään he ovat vahvoja uskovia.
―Ron, Madanin ei varmaankaan ollut helppoa -
tunnustautua uskovaksi hindukulttuurissa.
Aina se ei ehkä ole helppoa meidänkään kulttuurissamme.
Olet mentoroinut ihmisiä länsimaissa vuosikymmenet.
Onko sinusta kristittyjen vaikea tunnustaa uskoaan työpaikalla?
Meillä ei useinkaan ole ihmisten numeroita.
Ehkä paras paikka mentoroida ja opetuslapseuttaa oli Pentagon.
Olin siellä 13 vuotta. Meillä oli raamattupiiri ja monia pienryhmiä.
Pidin raamattupiiriä kenraaleille ja amiraaleille aikaisin aamulla.
Meillä aloitetaan päivät aikaisin. Piirit olivat klo 6:15 tai 7:00.
Lopulta paloin loppuun. Vaimoni ja minä päätimme -
muuttaa Washingtonista Pennsylvaniaan.
Siihen aikaan minulla ei ollut ketään, joka olisi tuntenut minut -
enkä tehnyt paljon palvelutyötä. Silloin kävin läpi masennuksen.
―Miten se alkoi?
Olen aina juossut paikasta toiseen.
Mitä enemmän minulla oli paineita, sitä kiireisempi olin, -
koska aktiivisuudella sain etäännytettyä asiat.
Kun muutin Pennsylvaniaan, kukaan ei tuntenut minua tai tekemisiäni.
Koin oloni hyödyttömäksi vähän kuin ihmiset, jotka menettävät työnsä.
Minulla ei ollut kovin paljon töitä.
Muutimme heinäkuussa, ja joulun aikaan olin melko masentunut.
―Miten voitit masennuksen?
Kahdella tavalla. Olin masentunut 7 kuukautta ja laihduin 18 kiloa.
Ei haittaisi pudottaa ne taas.
Lopulta löytyi lääke, josta oli minulle paljon apua.
Kristittyjen ei pitäisi hävetä lääkkeiden käyttöä.
Käytän masennuslääkettä lopun ikääni.
Ennen lääkitystä en pystynyt ajattelemaan selkeästi, -
mutta lääke auttoi paljon. Toiseksi ajattelun on muututtava.
Kivun keskellä on liian tuskallista ajatella oikein, -
mutta kun olo helpottuu, on mahdollista alkaa ajatella oikein.
Tajusin, ettei minua ollut vanhurskautettu tekojeni, -
saavutusteni tai ahkeruuteni vuoksi, -
vaan Jeesuksen ja Hänen tekonsa vuoksi.
Minä en kurkota kohti Jumalaa tekojeni avulla, -
vaan Jumala kääntyy puoleeni.
―Opit siis arvostamaan itseäsi itsesi vuoksi, et tekojesi.
Kristillisessä työssä on todella helppo rakastaa muita.
Mentorit välittävät ihmisistä, kutsuvat heitä kotiin syömään jne.
Voimme tehdä tuon kaiken pitämättä itsestämme kovin paljon.
Minulle oli tärkeää tajuta, että olin tavallinen syntinen, -
mutta Jumala rakasti minua sellaisena kuin olin.
―Nyt, kun toimit Crussa palvellen ja valmentaen liikemiehiä, -
millaista palautetta saat?
Millaisia haasteita kristityillä on työelämässä, Ron?
Minusta suurin haaste länsimaissa on melu ja kiire.
Meillä on kello seitsemän aamiaistapaamisia -
ja lounastapaamisia. Iltaisin ei tapahdu juuri mitään, -
mutta ihmisillä on kiire. Heidän kanssaan on vaikea viettää aikaa.
Lempijakeeni on psalmi 46:11.
"Lakatkaa te huolehtimasta! Tietäkää, että minä olen Jumala"
Ei voi oikein olla opetuslapsi, ellei ole hiljaa ja kuule Herraa.
Jumala puhuu meille Sanansa, luomakunnan ja musiikin kautta, -
mutta meidän on oltava hiljaa, jotta kuulisimme Häntä.
Korostan tätä ja sitoutumista Kristukseen.
Room. 12:1―2 käskee meitä antamaan ruumiimme eläväksi uhriksi -
ja muuttumaan Jumalan sanan ja myös oman sitoutumisemme kautta.
Kannustan myös ihmisiä olemaan iloisia.
1. Tess. 5:16―18. "Iloitkaa aina.
Rukoilkaa lakkaamatta. Kiittäkää kaikesta.
Tätä Jumala tahtoo teiltä, Kristuksen Jeesuksen omilta."
Rohkaisen ihmisiä olemaan iloisia ja kiitollisia kaikesta.
―Kaunis ajatus. Korostat myös sitä, että kristityt voivat vaikuttaa.
Madan, onko sinusta länsimaalaisilla paljon paineita -
Euroopassa ja Amerikassa? Miten voimme vaikuttaa asioihin, -
kun yhteiskunta väheksyy niin monia arvojamme?
Meidän on asetettava asiat oikeaan tärkeysjärjestykseen.
Ajattelemme, että on kaksi maailmaa, hengellinen ja maallinen.
Mutta me olemme hengellisiä olentoja, -
meidät on luotu Jumalan kuvaksi. Meidän on siis katsottava kaikkea -
Jumalan näkökulmasta, jolloin kaikki on hengellistä.
Työ on hengellistä. Palvon Herraa, kun teen työtä tai rakastan vaimoa.
Veljien rakastamisessa ja yhteis- työssä on hengellinen ulottuvuus.
Ei ole mitään maallista. Ellemme ymmärrä tätä, emme voi vaikuttaa.
Opetan usein työkavereitani USA:ssa käyttämään aikaa rukoukseen.
Rukouksessa olemme jatkuvasti yhteydessä Jumalaan.
Silloin saamme voimaa ja rohkeutta Jumalalta itseltään.
Hän auttaa meitä näkemään asiat toisin.
―Lienet tavannut satoja ihmisiä. Voitko kertoa jostakusta, -
joka on saanut apua palvelutyösi kautta?
Haluaisin kertoa eräästä koulun rehtorista.
Hän tuli ryhmäämme ja sanoi kuulleensa, että rukoilemme paljon.
Hänellä oli 22-vuotias poika, joka oli vähän kapinallinen.
Kaikkihan me vähän kapinoimme tuossa iässä.
Hänet oli kasvatettu kristityksi, mutta hän aikoi toimia väärin: -
Hänellä oli tyttöystävä, joka ei ollut uskova.
Vanhemmat eivät halunneet hänelle ei-uskovaa puolisoa, -
mutta hän ei kuunnellut. Sanoin, että oli parasta -
rukoilla hänen puolestaan. Aloimme rukoilla.
Häihin oli noin kolme kuukautta aikaa.
Isä sanoi jo menettäneensä uskonsa. Hän oli rukoillut tuloksetta.
Sanoin, että voimme rukoilla yhdessä, että Jumala toimisi.
Jollain tavalla Hän tekee sen, on vain uskottava.
Häät lähestyivät, ja isä alkoi puhua poikansa kanssa.
Jumala muutti pojan mielen, ja hän sanoi tyttöystävälleen, -
että hänen vanhempiensa mielestä heidän pitäisi tulla ensin uskoon.
Kuusi viikkoa ennen häitä tyttö otti Jeesuksen vastaan, -
ja he viettivät kristittyjä häitä. Tänään hän on vahvasti uskossa, -
ja hänen anoppinsa toimii hänen mentorinaan.
Rukouksessa on voimaa, ja siksi meidän on rukoiltava Jumalaa.
Rukouksessa pyydämme apua asioihin, joihin emme itse pysty.
―Ron, mainitsit, että olet palvellut upseereja Pentagonissa.
Millaisia ihmisiä kohtasit siellä?
Miten pystyit auttamaan heitä?
He olivat johtajia. Ensimmäisenä mieleeni tulee eräs amiraali.
En ollut koskaan tavannut häntä, mutta hän soitti ja sanoi: -
"Elämääni on juuri tullut 360-kiloinen gorilla.
Voimmeko tavata Pentagonissa?" Tapasin hänet lounashuoneessa, -
jonne mahtuu 500 ihmistä. Olimme siellä kaksin.
Juttelimme hetken ja kysyin, oliko hän koskaan kohdannut Jeesusta.
Hän sanoi käyneensä lapsena pyhäkoulussa.
Kerroin hänelle evankeliumin ja joitakin hengellisiä lakeja.
Kun pääsimme kysymykseen, kuka istuu elämämme valtaistuimella, -
hän sanoi, ettei ollut antanut Jeesuksen hallita elämäänsä.
Sinä päivänä hän kutsui Jeesuksen elämäänsä.
Siitä on nyt 15―20 vuotta, mutta olen ollut yhteydessä häneen.
Hän asuu nyt Etelä-Carolinassa ja vetää siellä opetuslapseusryhmää.
Ihmiset Pentagonissa olivat johtajatyyppejä.
He olivat tottuneet johtajuuteen ja vastuuseen.
Muistan kaverin nimeltä Dave. Hän toimi juristina armeijassa.
Hänen toimistonsa oli täynnä ihmisiä kysymässä, -
miten he voisivat elää paremmin ja tuntea Herran.
Nykyisin hän opettaa kristillisessä yliopistossa Dallasissa.
Vietin lähes koko valveillaolo- aikani miesten kanssa, -
jotka olivat päteviä johtajia. Se oli mielenkiintoista.
―Olet auttanut monia johtajia kasvamaan ihmisinä.
Nykyisin on muotia kasvaa ja astua pois mukavuusvyöhykkeeltään.
Jos haluaisin kasvaa ihmisenä, tulla vahvemmaksi -
ja oppia jotain itsestäni, mistä kannattaisi aloittaa, Ron?
Aloitan aina haastattelemalla ja kuuntelemalla ihmisiä, -
koska kaikilla on kiinnostava tarina. Ei ole tylsiä ihmisiä.
Kaikilla on kiinnostava tausta. Kysyisin alussa mainitsemani asiat.
Näin tiedän, missä vaiheessa he ovat hengellisessä kehityksessään.
Olen käynyt ihmisten kanssa läpi noin kaksivuotista kurssia.
Se on Kristillisen liikemiesverkoston julkaisema.
Siinä on kysymyksiä, perustotuuksia ja näkökulmia.
Kirjan läpikäyminen ei ole tavoitteeni.
Kuunteleminen ja hengellinen kehitys ovat paljon tärkeämpiä.
―Madan, onko sinulla käytännön neuvoja ihmisenä kasvamiseen?
―Ehdottomasti. Pyhä Augustinus, maailman suurin teologi, sanoi: -
"Tunne itsesi, jotta voin tuntea sinut."
Minun on saatava selville, kuka olen.
Minun on löydettävä Jumala ja kysyttävä sitä Häneltä.
Se tapahtuu yhteydessä Jumalaan. Rukous on käytännöllinen asia.
Siihen ei tarvita seminaareja. Voit aloittaa siitä, missä olet.
Rukous on keskustelua ja vuoropuhelua, ei yksinpuhelua.
Se ei ole vain puhumista Jumalalle vaan Hänen kuuntelemistaan.
Kun alan kuunnella Jumalaa, Hän näyttää omat vikani.
Se on itsetutkiskelua. Jumala tulee siihen Pyhän Hengen kautta.
Hän elää Raamatussa, -
ja kun luemme Raamattua, alamme rakastaa toisiamme.
Nämä ovat käytännöllisiä askeleita.
Meidän on tehtävä se sisällämme, mutta myös ulkopuolellamme.
Jumalan rakastaminen on sisäistä, lähimmäisenrakkaus ulkoista.
Rukoilemme Jumalaa sisäisesti, mutta etsimme Häntä ulkopuolelta.
Kaikki ovat Hänen kuviaan, mutta he ovat eksyneet.
Meidän on näytettävä heille Jumalan rakkaus teoillamme.
―Toinen asia. Jokainen ihminen on vähän erilainen.
Vaimoni rakastaa ideointia, kun taas itse olen aktiivinen ihminen.
Suurin osa ajatuksistani tulee vaimoltani, -
mutta olen huomannut, että jokainen on vähän erilainen.
Jotkut ovat pienryhmän johtajia, toiset teknisiä ihmisiä, -
jotkut urheilijoita. On löydettävä asia, jossa he ovat hyviä.
Jos voimme motivoida ihmisiä siinä, missä he ovat hyviä, -
puolet taistelusta on voitettu.
Keskitymme heikkouksiimme, mutta pitäisi keskittyä vahvuuksiin.
Sydämmemme on levoton, kunnes se löytää levon Jumalassa.
Löydämme levon tekemällä sitä, mihin meidät on luotu, -
ja tekemällä sen hyvin. Jokainen osaa tehdä jotain todella hyvin.
―Kiitos rohkaisevista sanoistanne ja kiitos, että tulitte käymään.
―Kiitos, että saimme tulla.
―Toivotan siunausta työhönne ja perheillenne. ―Kiitos.
Suomennos: Anni Joukanen