SAMTAL Bill Wilson
Välkommen till "Samtal". Min gäst idag, pastor Bill Wilson -
håller söndagsskola för tusentals barn i New York, Brooklyn -
som är känt för att vara ett oroligt område.
Välkommen till programmet. - Tack, det är trevligt att vara här.
Det är en heder att ha dig här. Du har förändrat många barns liv -
och ett av dem är Marlene. Kan du berätta om henne?
Ett fantastiskt barn. Hon bodde i ett ghetto och brodern var gängmedlem, -
hon hade ingen far och modern försökte bara överleva.
Vi fann henne på gatan då hon var sex år.
Hon kom till söndagsskolan och vi höll fast vid henne.
Vi uppmuntrade henne och bad med henne även när det var kaos hemma.
Ibland kom hon nedbruten på grund av situationen hemma.
Nu är hon 26 år, utexaminerad från gymnasiet och hjälper -
mig i samma buss som hon själv åkte med som barn.
Så det är ett av de bokstavligen tusentals -
barn som jag mött under 32 års tid.
Vi fick möjlighet att se hur denna vår första generation -
utvecklades och växte upp. Nu består hälften av personalen -
i New York av personer som varit hos oss som barn.
De har växt upp och nu arbetar de på heltid hos oss.
Det är underbart. Mycket spännande.
Det måste vara underbart att minnas dem som barn och se dem förändras.
Du ser dem växa och de är som ens egna barn.
Du har sett deras lidande under uppväxtåren -
begravt deras föräldrar, släktingar och barn.
Syskon som blivit dödade i svåra drog- och gängstrider.
Trots det har dessa barn hålla ut -
mitt i denna förfärliga livssituation -
där de kan vara ett litet ljus i det området, i det hemmet.
Ett litet ljus som djävulen inte kunnat släcka.
Sedan ser du dem växa. Det har varit en spännande resa.
Du kunde hjälpa barnen på grund av din egen uppväxt.
Kan du berätta om din egen familj?
Jag har aldrig velat ha medlidande eller sympati.
Jag tror att det som sker, i synnerhet i barndomen, påverkar -
hur du ser på resten av ditt liv. Min mor var alkoholist.
Jag var 12 när hon och jag gick längs gatan en dag -
och någonting kändes fel. Far var borta, min syster hade flyttat.
Vi satt länge i ett gathörn. Sedan steg mor upp, såg på mig och sa:
"Jag kan inte fortsätta så här. Vänta här!"
Jag såg min mor gå sin väg för sista gången -
och hon kom aldrig mera tillbaka.
Jag satt där i gathörnet i tre dagar, utan mat och vatten.
Hon sa: "Jag kommer tillbaka. Stanna här." Så jag bara satt där.
En tolvåring anar att någonting är fel -
men är inte tillräckligt gammal för att kunna göra något åt saken.
Slutligen efter tre dagar utan mat, stannade en man.
Hundratals körde eller gick förbi, men bara en stannade.
Är inte det lustigt? Det är alltid en. Alltid en.
Du sa att den mannen också hade egna problem?
Absolut. Han egen son var på sjukhus döende av leukemi.
Han stannade trots att han hade sina egna problem.
Han stiger ur sin lastbil. Han är på väg hem från jobbet.
Det var 1961. Han går fram till mig där jag suttit i tre dagar -
lägger handen på min axel och frågar... - Kom ihåg att -
jag nu är pastor i världens största söndagsskola.
Så här började det. Inga fanfarer, strålkastare eller TV kameror.
En mycket vanlig kristen lade sin hand på min skuldra -
och frågade: "Är allt bra med dig?"
Som liten stammade jag svårt men jag försökte säga att -
min mor var borta och jag var hungrig.
Genast hämtade han sin fru som gav mig lite mat och vatten.
Han ringde ett samtal och fem timmar efter första kontakten -
satt jag i en bil på väg till ett kristet läger -
där jag hörde berättas om Jesus för första gången.
Detta var ett avgörande ögonblick för mig.
Vi har alla milstolpar i våra liv.
Alla har avgörande milstolpar. Detta var första gången för mig.
Vem som helst kunde ha hittat mig på gatan:
en pedofil, gängmedlem, knarkare, men en kristen man stannade.
Han satte någonting i rörelse den dagen.
Vem skulle ha trott att efter alla dessa år -
den där fattige, hungrige pojken som mamman övergett -
skulle sitta här i Finland och prata med dig.
Häpnadsväckande. - Han tog verkligen hand om dig -
och såg till att allting var bra med dig.
Bryr sig människor tillräckligt mycket om varann nuförtiden?
De bryr sig om vad du vet först när de vet hur mycket du bryr dig.
Jag doktorerar och undervisar på flera olika universitet.
I vissa delar av världen, bland annat här -
har studier hög prioritet.
Men i slutändan anknyter inte detta till människors hjärtan.
Jag känner människor som bor under broar -
i New York som har doktorstitel.
Enbart god utbildning förändrar ingen. Pengar förändrar ingen.
Man vill skaffa sig en massa saker men det förändrar ingenting.
Det är när något händer inom dig som person -
och du plötsligt ser på människor med en ny medkänsla.
Liksom i sången vi sjunger: "Öppna mitt hjärtas ögon för Dig, Gud."
Folk i allmänhet idag ser med sina fysiska ögon -
men vi måste se med hjärtats ögon.
När vi gör det så kan vi se ett barn på ett annat sätt.
Du har sett dessa barn med ditt hjärtas ögon och -
i en av dina böcker beskriver du -
hur du var en föregångare i området i Brooklyn, New York.
Ingen brydde sig om de där barnen.
Finns det nu någon annan som bryr sig om dem?
När jag kom dit 1980 sa polisen, regeringen -
skolan och kyrkan att de här barnen är hopplösa.
Jag var så arg under ett möte, man borde ha haft en kamera...
Några från kyrkan sa: "Nej, de här barnen är hopplösa."
Jag slog handen i bordet och sa: "Nej, de bara saknar hopp!"
Plötsligt blev det tyst i rummet - för de saknar endast hopp.
Jesus ger detta hopp. Därför gick jag dit.
Därför började vi hålla söndagsskola -
för en generation barn som alla avskrivit.
Jesus kommer med hopp till dem liksom Han kom till mig -
när den mannen tog hand om mig - för min skull.
När jag anknöt till sanningen om vem Jesus är -
fick plötsligt denne lille pojke som ingen ville ha ett nytt liv.
Nu ser vi det samma hända överallt i New York och -
andra kyrkor runt om i Amerika tar efter.
Vi får förfrågningar från alla delar av världen -
att komma till deras stad, deras land.
Nu är det dags för oss att se hur ditt arbete ser ut där.
Låt oss gå i Bill Wilsons sällskap för att se hans arbete i New York.
Polisen, regeringen och lärarna sa att de här barnen är hopplösa.
Jag sa: "Nej, inte hopplösa, de saknar endast hopp."
Metro Ministries är en kristen, icke-vinstbringande organisation -
som tjänar barnen i New York och runt om i världen.
De kan komma, ha roligt och få höra om en Gud som älskar dem.
Jag har verkligen fått se hur viktigt det här arbetet är.
Metro Ministries är världens största söndagsskola -
och mer än 100 000 barn deltar varje vecka.
Vi har två typer av söndagsskola.
En som är inomhus dit barnen hämtas med buss -
och en utomhus där vår bil fungerar som en rullande kyrka.
Vi har allt vi behöver för att ta kyrkan till grannskapet.
Detta är själva meningen med söndagsskolan -
som planerats och utvecklats så att de ska förstå -
att det finns någon som bryr sig om dem.
Vi gör ca 80 turer med buss varje lördag för att hämta barnen.
När vi för dem tillbaka hämtar vi samtidigt en ny grupp.
Förutom de ca 200 platser vi har i New York finns vi i -
Filippinerna, Rumänien, Sydafrika, Kenya och Indien.
Man kan fritt kopiera principerna för hur vi arbetar.
De fungerar inte endast i amerikanska och europeiska städer -
utan i vilket land som helst - för barn är alltid barn.
Till verksamheten hör också sommarläger, sponsring -
matunderstöd, bussarbete och personliga hembesök varje vecka.
När jag kom för 31 år sedan var arbetet och visionen enkla.
Vi skulle föra Kristus till barnen. Visionen är fortfarande densamma.
Vi kommer att göra allt som står i vår makt för att nå barnen -
men vi behöver hjälp från kyrkor och individer som -
tillsammans för arbetet och Guds rike framåt.
Tillsammans kan vi se någonting verkligt fantastiskt ske.
Pastor Wilson, du arbetar i Brooklyn i New York -
som är känt för att vara ett mycket tufft område.
Hur går det för de barn som ni inte kan nå?
När du växt upp i ett område där prostitution är normalt -
droganvändning vanligt och pojkar förväntas höra till ett gäng -
upprepar sig cykeln ifall ingenting kommer emellan.
Jag har alltid sagt till dem som arbetar med våra barn att -
vi måste överrösta ljudet från gatan.
Gator är högröstade som en megafon eller mikrofon.
Som kristna, som präster och lärare måste vi tala högre -
och det gör vi genom att fortsätta arbetet med söndagsskolorna.
Annars kommer barnen verkligen att bli en del -
av detta ghettosystem. Det är verkligen beklämmande att -
se barn som är fulla av möjligheter bli fångade av gatan.
Ett tioårigt barn i ghettot fattar redan beslut -
som de flesta människor behöver fatta först som 18-19-åringar.
Gatan fångar dem mycket snabbt där. Vi måste hinna före.
Du var mycket uthållig i början. Det var inte lätt.
Du fick vänta i månader innan någonting hände.
Det är beundransvärt att du höll ut.
Om du verkligen tror på det du gör -
- jag säger ofta detta när jag undervisar runt om i världen -
ditt åtagande måste vara starkare än dina känslor.
Annars kommer du att ge upp genast någonting händer.
Jag hämtade en av våra första lärare när hon -
blivit våldtagen på ett hustak.
En söndagsmorgon fann vi en av våra arbetare död bakom kyrkan.
Vi stängde ett drogställe. Knarklangaren blev arg och -
dödade en annan medarbetare då han inte fann mig.
Man slog mig med en tegelsten så att käke och tänder bröts.
Jag var länge blind på ena ögat. Fienden försöker få dig att ge upp.
Om du ger upp vinner fienden. Du måste överlåta dig åt Herren.
"Herre, jag tror på Ditt Ord. Större är Han som är i mig".
Om vi tror på detta måste vi också handla enligt det vi tror.
Det har inte varit lätt men Herren har varit med mig hela tiden.
Du blev skjuten en gång och det var nära att du dog.
Förändrade denna upplevelse dig? Blev du mera försiktig eller modig?
Ser jag ut att bli försiktigare? - Nej, verkligen inte.
En rånare sköt mig i ansiktet och trodde att jag var död.
Jag lyckades ta mig till bilen och själv köra till sjukhuset.
I Brooklyn hinner du dö i väntan på ambulansen.
Det tog 15 minuter från skjutandet tills jag var på sjukhuset.
Jag minns att jag bad när jag såg hur jag blödde i ansiktet: -
"Gud om Du hjälper mig ännu ..." - Jag har klarat tre flygolyckor.
"Gud, om Du hjälper mig nu så ska jag göra mer -
under senare delen av mitt liv än jag någonsin gjort hittills."
Detta var min bön och mitt löfte och du ser att Gud räddade mig.
När dörrar öppnas för oss till andra länder som -
Sydamerika, Mellanöstern och överallt i Asien så handlar jag -
därför mycket snabbt. Det var min bön och nu är jag här.
Dörren är öppen och jag är här. Låt er alla uppmuntras av detta.
När du ger ett löfte är Gud där. Vi tjänar en följdriktig Gud.
När vi gör vår andel gör Gud sin. Då börjar det fungera.
Många farliga situationer uppkom där. En vecka före denna intervju -
i oktober 2012, slog orkanen Sandy till på östkusten.
Du har sagt att varhelst det är en naturkatastrof lider barnen mest.
Hur påverkade detta dina barn?
Närmare 4000 av våra barn, arbetare eller kyrkomedlemmar -
var i över en veckas tid utan el, mat, vatten.
I ett hus i Brooklyn blev två små flickor våldtagna därför att -
byggnaden saknade belysning. Det blev snabbt kaos.
Ändå kunde vi snabbt börja hjälpa tack vare medarbetare -
i Amerika, Europa och över hela världen.
Vi skickade e-post och fick hjälp och pengar till mat och vatten.
Vi var redo. Vi hade våra lastbilar och bussar.
Vi kom faktiskt t.o.m. före regeringen till vissa platser.
Vi var där därför att människorna känner oss.
Styrkan ligger i vårt världsvida nätverk.
När understödjare från Skandinavien, Europa -
Latinamerika och Asien kommer tillsammans -
kan vi genast hjälpa, göra något. Det kan inte ens regeringen ibland.
Det är sant. Ni verkar inte endast i New York utan överallt i världen.
Kan du berätta hur du förmedlar hopp till resten av världen?
Jag tänkte just idag på några av barnen vi arbetar med.
De bor på en gravgård i Filippinerna.
Vart femte år återanvänder man gravarna och skeletten kastas upp.
Tusentals barn lever med sina familjer mitt ibland kvarlevorna.
Därför har vi söndagsskola där. Vi ger dem mat men -
ännu viktigare är att de får Jesus. Vi har barn i Thailand som -
blivit sålda som sexslavar av sina föräldrar.
Vi har köpt 653 barn och fyllt två barnhem -
för att få barnen bort därifrån och ge dem hopp.
I Indien bryter föräldrarna barnens armar och ben när de är små.
De blir inte omskötta därför att med ett barn som är krympling -
får de mera pengar när de tigger på gatan.
Det är de här barnen vi försöker nå och hjälpa.
Vi går till de värsta platserna och letar efter dem som saknar hopp.
Jag var ett barn som saknade hopp -
som modern lämnat övergiven i ett gathörn.
Jag vet hur det känns att bli övergiven.
Jag var i Somalia förra året. Alldeles vid gränsen till Kenya.
Världens största flyktingläger ligger där.
Vi såg små skelett på vägen från Mogadishu till lägret.
Jag räknade 32 små skelett. Mammorna flydde stridigheterna.
De hade barnen med sig på den 150 kilometer långa färden till lägret.
Maten räckte inte till åt alla barn så de måste lämna några på vägen.
Du förstår vilket de lämnade - det sjuka barnet, krymplingen.
Det är alltid dessa som blir lämnade kvar längs vägen.
Därför går jag till sådana ställen. I Somalia bar jag skottsäker väst.
Vi bar alla vapen. Det är en del av vårt arbete.
Vi går till platser dit andra inte vill gå.
Kan du berätta mera om hur barns liv blivit förändrat?
Jag ser så många sådana barn. Jag minns en pojke i Somalia.
Vi gav mat till mödrar med barn. En pojke betraktade oss.
Han hade ett stort skärsår i pannan som blödde.
Jag bad tolken gå och ta reda på om han var ensam.
Han var ensam så jag bad dem ta honom längst fram i kön.
Jag gav honom en brödbit och tvättade hans ansikte med en trasa.
Vi försökte tala med honom och säga att Jesus älskar honom.
Jag gav honom mat och frågade när han senast ätit.
Han sa att det var fem dagar, tog maten och gick mot utgången.
Jag fortsatte att dela ut mat till de andra.
Sedan såg jag mig om och såg att han väntade.
Han höll i brödet så att ingen skulle stjäla det.
När våra ögon möttes stod han och höll i sitt bröd och vinkande.
I det ögonblicket uppstod kontakt - plötsligt är Jesus verklig.
Omsorg är en verklighet, medlidande är en verklighet.
Det är inte bara något du ser på TV eller läser i en bok.
Det är när du rör vid någon som varken är någon eller har något -
och du skapar en kontakt.
När Tomas i Nya Testamentet rörde vid Kristi sår -
kunde han plötsligt begripa uppståndelsen. Den som han inte -
förstått förrän han rörde vid såren i Kristi kropp.
Då sa han: "Min Herre och min Gud!"
Om vi skulle få människor över hela världen att röra vid såren -
i Kristi kropp. Röra vid ett barn och -
gå ut ur sin bekvämlighetszon. Stiga upp, gå ut på gatorna -
och se med hjärtats ögon. Då, plötsligt blir det verkligt.
Det är inte endast ett namnlöst ansikte utan det är på riktigt.
Du arbetar fortfarande i samma buss i New York.
- Jag kör ännu min söndagsskolbuss.
- Vill du vara en ledare som visar vägen för sin grupp?
- Du har rätt. Du måste visa takten och exemplet.
Jag kör min buss och samlar barnen till söndagsskolan.
Du vet nu vem jag plockar upp - jag plockar upp mig.
Varje vecka öppnar jag dörren för den lille pojken utan skor -
och den lille pojken som är utan jacka på vintern -
barnet som inte får någon annan julklapp än den han får av oss.
Jag öppnar dörren, han stiger på, och jag säger: -
"Jag älskar dig, kompis".
"Vi älskar dig med, pastor Bill!" Jag kramar om honom i Jesu namn.
Var har du fått krafter att fortsätta alla dessa år?
Du har verkat i New York i ett tufft område i 30 år -
utan att ge upp. Var får du styrkan?
Det är för att mitt åtagande är starkare än mina känslor.
Alltid när problem dykt upp -
som våldtäkt, misshandel, att ofta ha brist på pengar och stöd -
inte ha tillräckligt med personal, ordna begravningar för små barn.
En gång ordnade jag begravningen för en liten 5-årig pojke.
Begravningsentreprenören sa: "Han har inte ens kläder."
Inga anhöriga var med. Hon undrade om vi har kläder.
Jag hämtade skjorta och byxor och hjälpte till att klä honom.
Han hade märken i ansiktet och på händerna.
Jag frågade om man kunde göra något åt märkena.
Jag fick veta att modern var narkoman och -
hade dödat barnet med en baseboll klubba -
och lämnat honom på golvet. De hade haft katter där -
som de inte matat. Dessa hade ätit av pojkens ansikte och händer.
Det här är sådant som får dig att vilja ge upp men -
större är Han som är i oss än den som är i världen.
Jag är fast besluten att hjälpa denna generation.
Mannen som tog mig bort från gatan var överlåten -
även om hans eget barn var sjukt och han inte hade pengar.
Han måste låna 17,50 dollar för att skicka mig till lägret -
men han var fast besluten att visa denne lille pojke Jesu kärlek.
Detta var verkligen tankeväckande. Tack så mycket för intervjun.
Gud välsigne ditt arbete. - Tack, Gud välsigne dig.
Översättning: Heaven TV7