o
GFA esittää
Kutsu sadonkorjuuseen
Hetken ajan Gospel for Asia kutsuu sinut avaamaan -
ainutlaatuista ikkunaa valtavalle ihmisjoukolle,
joita Jumala rakastaa yhtä paljon kuin sinua.
Poikkeuksellinen tarina alkaa aueta.
10/40 ikkuna on avautumassa Pyhän Hengen raikkaille tuulille.
10-40 astetta päiväntasaajalta pohjoiseen, ulottuen -
Länsi-Afrikasta Itä-Aasiaan, on alue, missä 97 prosenttia -
vähiten evankelioiduimmista kansoista asuu.
Nyt näet, miksi 10/40 ikkunan avaaminen evankeliumille -
on tärkeää Jumalalle.
Lähes 3 miljardia ihmistä asuu tällä alueella.
Useimmat eivät ole kuulleet, että Jeesus voi antaa synnit anteeksi.
Pieni määrä tietää, sillä lähetys- saarnaajat kuten apostoli Tuomas,
vei Mestarinsa sanoman Intiaan 1. vuosisadalla.
Kunnioitettuja modernin ajan lähettejä olivat William Carey,
Amy Carmichael ja J. Hudson Taylor.
2. maailmansodan jälkeen ikkunat suljettiin lähetystyöntekijöiltä.
Lännen kristityille oli verho ve- detty tämän maanosan eteen.
Sitten alkoi tapahtua ihme.
Pyhä Henki haastoi kansallisten uskovien sydämiä näissä maissa.
Mikä estäisi heitä tulemasta lähetystyöntekijöiksi?
Jotta oma kansa kokisi elämän Kristuksessa,
heidän tulisi nyt huolehtia evankeliointityöstä.
Alati kasvava kansallisten uskovien joukko on jo vastannut -
lähetyskehotukseen.
Brian Kirik, tervetuloa ohjelmaan. -Kiitos.
Olet Gospel For Asia -järjestön Euroopan johtaja.
1. osassa keskustelimme jo sinusta ja työstäsi,
mutta koska kaikki eivät ehkä tunne sinua ja GFA:ta,
kerrataanpa lyhyesti. Mikä on Gospel For Asia?
Haluamme tavoittaa ihmiset, jotka eivät ole kuulleet Jeesuksesta.
Valtaosa heistä on Aasiassa. Siitä nimemme tulee.
Etelä-Aasiassa yksin on puoli- miljoonaa kylää evankelioimatta.
Tavoittaaksemme kylät, meillä on kansallisia lähetystyöntekijöitä.
Intialaiset tavoittavat intialai- sia, nepalilaiset nepalilaisia jne.
Meillä on yli 17 000 lähetystyön- tekijää 11 Aasian maassa.
Joka päivä syntyy 14 seurakuntaa aiemmin tavoittamattomilla alueilla
Miksi itse haluat olla mukana tällaisessa työssä?
Kun ajattelee kristillisyyttä, Jeesuksen kutsua, niin usein -
juutumme kaikkeen, mitä pitäisi tehdä, kuten kirkossakäyntiin.
Pian elämä on täynnä kristillistä tekemistä.
Meillä on vain yksi elämä, ja lyhyt sellainen.
Jeesus antoi esimerkin antamalla elämänsä alttiiksi.
Miksi juuri Gospel For Asia?
Joka päivä 80 000 ihmistä kuolee kuulematta evankeliumia.
Erään kanadalaisen kirkon pastori sanoi kerran:
"Miksi pitäisi kuulla evankeliumi kahdesti, kun jotkut eivät ole -
kuulleet kertaakaan?" En täysin yhdy tuohon,
mutta on häkellyttävää, miten monilta on evankeliumi kuulematta,
ja silti niin harva haluaa uhrautua tavoittaakseen heidät.
Näissä paikoissa Aasiassa näkee pimeyden,
minkä satimessa ihmiset ovat, toivottomuuden ilman evankeliumia.
Miten voisin tehdä muuta kuin tavoittaa näitä ihmisiä?
Kokemukseni on, että kumppanuus kansallisten lähettien kanssa -
on tehokkain tapa, mitä minä tai kuka tahansa lännessä voi tehdä -
tavoittaakseen nämä ihmiset evankeliumilla.
Kun vierailet kolmannen maailman maissa, mikä koskettaa sydäntäsi?
Kerran ajelimme Intiassa.
Kiinnitin huomiota... Ajoimme noin kolme tuntia,
eikä sinä aikana ihmiset kadonneet kertaakaan näköpiiristämme.
Kaiken aikaa näkyi ihmisiä teiden varsilla,
muttei ainoatakaan merkkiä näkynyt kristillisyydestä.
Ei kirkkoja tai muuta, vain temppeleitä ja moskeijoita.
Voit ajaa kolme tuntia nähden ihmisiä,
jotka eivät tiedä mitään Jeesuksesta.
Kun tapaa ihmisiä yksittäin, näkee vain heidän elämänsä.
He eivät tiedä, että elämä on tarkoitettu ikuiseksi.
He etsivät jonkinlaista anteeksiantoa,
mutteivät tiedä Jeesuksen kävelleen koskaan maan päällä.
Sellaisen pimeyden näkeminen ja se vain...
Miten tämän voisi kokea haluamatta tavoittaa heitä?
Miltä tuntuu nähdä näitä kärsiviä ihmisiä?
Minusta...
Luonnollinen reaktio olisi vihastua lännen materialismiin, päivitellä -
kirkon hyvinvointia. Heillä ei ole mitään, emmekä auta.
Tämä ei ole Jeesuksen sydän. Tulee ennemminkin kysyä:
Entä jos olisin yksi heistä? Olin hiljattain Mumbain slummeissa.
Menet sinne ja... Oletkohan nähnyt Slummien miljonäärin?
Se kertoo slummissa syntyneen pojan ja tytön elämästä.
Monet pitävät sitä fiktiona, mutta meille se on totta.
Työskentelemme slummissa, mistä elokuva alkaa.
Siellä näkee perheen asuvan kuuden neliön kodissa.
Ovea ei ole, ei vessaa eikä muuta paitsi sänky,
lattia ja paikka vaatteille.
Tajuat heidän asuvan päivästä toiseen siinä.
Köyhyyttä ajatellessamme emme kuvittele itse asuvamme siellä.
Mitä jos elämän tarkoitus olisi vain herätä ja yrittää löytää -
työtä sille päivälle, sillä vakityötä ei tunneta.
Joka päivä on löydettävä työtä, muuten ei voi ruokkia perhettä.
On tämä todellisuus. Sitten näkee evankeliumin voiman menevän sinne,
ja muuttavan elämät, antavan heille toivoa.
He huomaavat jonkun ihmisen ja hänen Jumalansa rakastavan heitä.
Luulen, että minulle...
Usein se on meille... en sanoisi semantiikkaa,
vaan jotakin, mitä ajattelemme älyllisesti. Käytännössä se on -
jokapäiväistä elämää miljoonille. Se on musertavaa.
Keskeisin työ GFA:ssa on kan- salliset lähetystyöntekijät.
Puhumme heistä tuonnempana, mutta -
eräs omaa sydäntäni todella koskettava asia on Toivon silta.
Kerrotko siitä. -Toivon silta lähti dalitien johtajista.
He halusivat jättää hindulaisuu- den ja kääntyä kristinuskoon.
Seurakunnaltamme pyydettiin yhteen asiaan apua.
He anoivat apuamme väelleen.
Noin 2,2 miljoonaisen ihmisryhmän johtaja -
istui pomoni K.P. Yohannanin toimistossa.
Hän sanoi kyynelsilmin:
"Haluamme tulla kristityiksi, opettaa väellemme Jeesuksesta."
"He eivät osaa lukea tai kirjoit- taa. Miten opettaa hänestä,
jos eivät voi lukea Raamattua? Perustakaa kouluja lapsillemme."
"Haluamme heistä kristittyjä, mutta emme voi auttaa heitä."
"Tulkaa auttamaan lapsiamme." -Kerrotko jonkun lapsen tarinan.
Erään pojan nimi oli Nebun.
Hän tuli Toivon sillan kouluun.
Hän oli todella ujo, ujompi kuin muut.
Hän kuunteli kertomuksia Jeesuksesta.
Hänen äitinsä oli kuolemassa malariaan.
Hän oli sängyssä niin heikkona, ettei pystynyt puhumaan.
Nebun sai päähänsä, että Jeesus voisi parantaa äidin.
Hän meni kotiin ja kertoi isälleen kaikki kertomukset Jeesuksesta,
mitä hän teki. Isä luuli Jeesusta kylässä olevaksi lääkäriksi.
Hän meni Toivon sillan johtajan luo ja pyysi Jeesusta vaimon avuksi.
Johtaja selitti asian ja kertoi evankeliumin.
He menivät ja rukoilivat kaksi tuntia Nebunin äidin puolesta.
Sitten he sanoivat vielä palaavansa rukoilemaan.
Aamulla he näkivät Nebunin hymyilevän.
He kysyivät äidin vointia.
"Hän voi hienosti. Aamulla hän nousi ja laittoi kaikille aamiaista."
Jumala paransi hänet täysin.
Nebun ja perhe antoivat elämänsä Kristukselle. Suosikkitarinani on -
11-vuotiaasta tytöstä, joka tuli tuntemaan Jeesuksen -
Toivon sillan kautta. Hänen isoisänsä oli sokeutumassa.
Hän yritti päästä leikkaukseen, mutta se ei onnistunut.
Toivoa ei ollut. Tyttö järkeili, että Jeesus voisi parantaa isoisän.
Hän meni kotiin, laittoi kädet iso- isän päälle ja rukoili. Hän parani.
Perheet ovat laajoja, joten 18 jäsentä kerääntyi ympärille -
nähdäkseen tapahtuneen. Tyttö kertoi evankeliumin -
ja johti heidät Kristuksen luo. -Mitä sitten tapahtui?
Sitä todella juhlittiin! Perhe tuli tuntemaan Herran.
Näin usein näemme seurakuntien syntyvän -
ja evankeliumin vakiintuvan näille alueille.
Bridge of Hope = Toivon silta
Hän on 8-vuotias.
Koti on rievuista kyhätty maja.
Koulunkäynti on mahdoton unelma.
Hän on dalit.
Intian kastijärjestelmän pitäminä ali-ihmisinä heitä solvataan,
raiskataan... murhataan.
Syvällä sydämissään he kaipaavat rakkautta ja varmuutta,
sen kuulemista, että heidän elämällään on arvoa.
Gospel For Asia on pitkään halunnut kertoa, että Jeesus rakastaa heitä,
ja tarjoaa toivoa. Mutta miten?
Nyt Jumala on antanut keinon tavoittaa heidät lastensa kautta.
Keitä nämä dalit-lapset ovat?
"Koskemattomat". Heitä on miljoonia Intian slummeissa ja kylissä.
He eivät tiedä Jumalan rakastavan heitä.
Heidän tavoitteenaan on löytää jotakin... jätteistä.
Kallisarvoisia vanhemmilleen... mutta ei toivoa muutoksesta.
Heidän leikkikenttänsä? Katso sitä.
Kun he kasvavat, he olettavat... tämän olevan kaikki.
Monet hankkivat riistotyötä, raataen pennien eteen.
Ei vapautta, ei koulua, ei toivoa, ei Jeesusta.
Tarina ei pääty tähän.
Gospel For Asia tarjoaa koulunkäynnin. Toivon sillan.
"Arvottomat" oppivat arvostaan.
Opettajat rakastavat heitä. Heidät vaatetetaan ja ruokitaan...
He ovat 1. sukupolven lukijoita.
Heille opetetaan Raamattua... ja he lukevat sitä vanhemmilleen.
Pian, Jumalan armosta... kokonaiset perheet löytävät uuden elämän!
Ja kylät muuttuvat.
Toivon silta
Voit auttaa rakentamaan Toivon siltaa tukemalla lasta tänään.
Voit antaa lapselle koulutuksen,
vaatteet, ruokaa ja terveydenhoidon.
Ja ennen kaikkea, annat lapselle viestin Kristuksen rakkaudesta.
Brian Kirik, mitä ajattelet sosiaalisesta evankeliumista?
Minusta on kiinnostavaa, ettei sana esiinny Raamatussa.
Kun viemme evankeliumia eteenpäin,
ja kerromme iankaikkisen pelastuksen tarpeesta,
meidän on myös elettävä evankeliumi todeksi ihmisille.
Jos sanon Jeesuksen rakastavan sinua,
mutta en elä sitä rakkautta todeksi sinulle,
mitä pätevyyttä sanomalla on?
Jos sanon Jeesuksen rakastavan sinua, mutta en -
rakasta sinua todellisella tavalla, mitä se hyödyttää?
Mitä Intiaan tulee,
kun siellä näkee kurjaa köyhyyttä,
täytyy olla todella kovasydäminen, ettei ihmisten tarpeet kosketa.
Läpi koko Raamatun -
on selvää, että Jumalan sydän on köyhien ja leskien puoleen.
Kun kääntää sydämensä pois näistä ihmisistä, eikä auta heitä,
edustaa Jeesusta väärin.
Perustajamme K.P. Yohannan sanoi kerran jotakin vaikuttavaa:
"Mitä hyötyä on antaa jollekin väliaikainen määrä lohdutusta -
ennen iankaikkisuuden viettämistä kärsimyksessä?"
Tuo on niin totta.
Viedessämme hyvää uutista Kristuksesta,
on näytettävä, mitä se on, sillä miten elämme ja mitä puhumme.
Miksi aasialaiset ovat niin köyhiä ja toivottomia?
Voimme ajatella, ettei heillä ole teknologian kehitystä kuten meillä,
mutta kun todella katsoo maita kuten -
Suomi tai Englanti, missä asun,
on tultava siihen päätökseen, että kristillisyydestä johtuen -
meillä on hyvinvointi.
Ystäväni on lähetystyöntekijänä Kiinassa ja tuntee hallituksen -
korkeita johtajia.
He sanovat uskovansa, että Englanti ja USA -
ovat maailman supervaltoja kristinuskon tähden.
He lähettävät väkeä kristillisiin seminaareihin oppimaan,
miten homma toimii. Köyhien maiden kohdalla tulee ymmärtää -
sen johtuvan paljolti uskon- nollisesta järjestelmästä.
Se ei tuo elämää, vaan pitää ihmiset köyhyyden kierteessä.
Jos käyttää rahansa ja varansa miellyttääkseen jumalia,
jotka eivät vastaa rukouksiin, mitä hyötyä siitä on?
Rahat ja muu vain menee.
Kyse on hengellisestä ahdistuksesta ja pimeydestä.
Siitä ei pääse eroon vain sosiaalityöllä -
vaan viemällä evankeliumin, jonka voi nähdä muuttavan ihmiset.
Takaisin sinuun. Kun matkustat kolmannen maailman maissa,
oletko joutunut vaaratilanteisiin?
Kyllä ja en. On tilanteita, joissa mentyämme sinne,
niin mielenkiintoista, että minun menoni vaikeaan tilanteeseen -
aiheuttaa todennäköisemmin ongelmia lähetystyöntekijöille.
Länsimaalaisuutemme antaa tietyn suojan, mutta -
olen ollut muutamissa tilanteissa. Yhdessä oli fyysinen vaara.
Olimme saarroksissa... Tai ihmis- joukko kerääntyi nopeasti -
nähdäkseen, miksi olimme siellä. He eivät olleet ystävällisiä.
Oli paras häipyä. Kuulimme, että he aiheuttivat ongelmia -
siellä olleille läheteille. Toinen kerta oli,
kun olimme vierailulla temppelissä.
Se oli hindutemppeli.
Halusin saada kuvan epäjumalasta palvojineen näyttääkseni sen -
ihmisille USA:ssa. Kun yritin ottaa siellä tämän kuvan,
tunsin äkkiä silkkaa kauhua.
Sellaista, että pitäisi juosta henkensä edestä tai kuolisi.
Ihmettelin, mistä se tuli.
Koska mikään ei johtanut ajattelemaan niin.
Kauhu vain iski.
Se ei tullut sisimmästäni vaan ulkopuolelta.
Olin sanonut usein, että ihmiset palvoivat demoneja.
Silloin tajusin, että siinä paikassa oli hengellinen persoona,
joka teki mitä vain varastaakseen Jumalan palvonnan näiltä ihmisiltä,
tuhotakseen heidän elämänsä, erot- taakseen ikuisesti Kristuksesta.
En tiedä monta niitä oli, yksi tai satoja, kuka tietää,
mutta ne eivät halunneet minun olevan siellä ottamassa kuvaa.
En usko, että olin oikeasti vaarassa tai uhattuna,
mutta se sai ymmärtämään,
ettei sosiaalityö yksin muuta elämää.
Kahdella lauseella, mikä on Aasian suurin ongelma?
Suurin ongelma on, ettei heillä ole Jeesusta.
He eivät tiedä Jumalan antaneen Poikansa heidän tähtensä.
Seurakunnan on kerrottava se. -Mitä suomalaiset voivat tehdä?
Ensimmäiseksi rohkaisemme länsi- maalaisia maasta riippumatta -
vaikuttamaan eniten tukemalla Toivon sillan lapsia tai -
kansallista lähetystyöntekijää. 25 eurolla voi tukea lähettiä.
Se ja rukoukset mahdollistavat, että kokonainen kylä -
saa kuulla Jeesuksesta.
Lasta tukemalla koko perhe saa kuulla evankeliumin.
Eräässä kylässä 250 lasta -
valmistui Toivon sillan keskuk- sestamme Pohjois-Intiassa.
Olemme ihmeissämme, sillä -
jokainen 250 lapsesta löysi Jeesuksen.
Neljä näistä 250 lähetystyön- tekijästä, anteeksi lapsesta,
ilmoittautui lähettinä raamattukou- luumme jo ennen valmistumista.
En tiedä tehokkaampaa tapaa auttaa.
Sivustollemme voi mennä. Se on gfa.fi. Sanoin englantilaisittain.
En tiedä, miten täällä sanotaan. Mutta siellä on enemmän tietoa.
Kiitos haastattelusta. -Kiitos, Kari. Siunausta!
Suomennos: Tiina-Maria Aarnio