o
Tervetuloa ohjelmaamme! - Kiitos
Millaiset teot ja puheet eheyttävät lasta?
Kaikki, jotka hoitavat lapsia, vanhemmat, pyhäkoulunopettajat, -
seurakunnan työntekijät ja opettajat, -
kohtaavat joka päivä tilanteita, joissa he voivat eheyttää lapsia.
Usein sellaiset tilanteet hukataan.
Joku on verrannut lasta pankkiin.
Jos tallettaa rahaa pankkiin, rahaa voi nostaa tililtä.
Oletko yrittänyt nostaa rahaa tililtä, jolle ei ole pantu rahaa?
Samoin on lasten kanssa.
Lapset ovat tunne-elämän pankkeja.
Tililtä ei voi nostaa, jos sinne ei ole talletettu mitään.
Jos teemme tunne-elämän talletuksia lapsen elämään, -
saatamme hänet eheytymisen tielle.
Lapset ovat sitkeitä selviytyjiä, -
mutta heillä pitää olla aikuisia, jotka välittävät heistä, -
tuovat vakautta ja uskovat heihin.
Lapsi voi tulla koulusta ja haluta kertoa äidille jotakin, -
mutta äiti ei ehdi tai tajua kuunnella.
Äiti voi kääntää keskustelun päälaelleen -
kenties syyllistämällä lasta, sen sijaan että hän kuuntelisi.
Isä tulee töistä eikä ehdi leikkiä hetken lapsen kanssa.
Kun käytämme tällaiset mahdollisuudet, -
tuemme lapsen tervettä itsetuntoa.
Lapsi tietää, että lähellä olevat rakastavat häntä.
Seurakuntalaisilla on tilaisuus aina, kun lapsia on kirkossa.
He voivat kysyä lapselta, -
mikä on parasta, mitä hänelle on tapahtunut sillä viikolla.
Aikuiset harvoin käyvät keskusteluja lasten kanssa.
Ne voisivat olla hyvinkin merkittäviä lapselle.
Puhutaan lasten tunneperäisestä väärinkäytöstä, -
kuten jatkuvasta sanoilla alaspainamisesta.
Miten voimme auttaa lasta, jota on väheksytty ja haukuttu?
Paljon puhutaan tunneperäisestä väärinkäytöstä.
Tahdon ensin selventää erästä asiaa.
Vanhempina saatamme syyllistää itseämme liikaa siitä, -
että sanoimme jotakin vihastuksissamme lapsellemme.
Se ei ole tunneperäistä väärinkäyttöä, -
jos vanhempi sanoo jotakin vihastuksissaan ja pyytää anteeksi.
Jos lasta jatkuvasti painetaan alas sanoilla, -
väheksytään sisarusten rinnalla -
tai halveksutaan jatkuvasti muulla tavalla, -
se on jatkuvaa tunneperäistä väärinkäyttöä.
Sillä voi olla kauaskantoisiakin vaikutuksia, -
etenkin jos tekijä on lapselle läheinen.
Joskus toivon, että voisin ottaa lapset pois siitä tilanteesta, -
koska tiedän, että heitä painetaan alas jatkuvasti.
Niin ei voi tehdä.
Sielunhoitajana käytän kognitiivis- behavioralistista terapiaa, -
jolla lasta autetaan ymmärtämään, että hän voi valita, -
miten suhtautua hänelle sanottuihin asioihin.
Paavali sanoo Raamatussa, että taistelu käydään mielessä.
Voimme ojentaa mielemme sen mukaan,
mitä Jumalan Sanassa sanotaan.
Lapselle on esimerkiksi sanottu: "Olisitpa yhtä hyvä kuin veljesi."
Lasta voi opettaa vastaamaan kielteiseen väitteeseen.
Kun sanotaan, ettei lapsi ole yhtä hyvä kuin veljensä, -
hän vastaa mielessään: "Jumala on sanonut Jer. 29:11:ssä," -
"että Jumala on antanut minulle tulevaisuuden ja toivon."
Autamme lasta tunnistamaan kielteiset väittämät.
Opetamme lasta taistelemaan kielteisiä ajatuksia vastaan -
ja korvaamaan ne myönteisillä ajatuksilla.
Ei voi sanoa: "Älä kuuntele noita ihmisiä."
Täytyy opettaa lapselle, miten korvata kielteiset ajatukset -
Jumalan Sanalla tai myönteisellä toteamuksella.
Miten auttaa lasta, joka pelkää?
Monet lapset kärsivät pelosta.
Pelko voi johtaa ahdistumiseen.
Joskus lapset kärsivät tavattomasti ahdistuksesta.
Se saattaa estää heitä elämästä tavallista lapsen elämää.
Ahdistuneisuushäiriöt, joista aiemmin kärsivät vain aikuiset, -
ovat yleistyneet ikävä kyllä myös lasten elämässä.
Jos lapsi kärsii pelosta tai ahdistuksesta, -
täytyy ensin selvittää, mikä sitä aiheuttaa.
Jos lapsi kokee esimerkiksi uhkaa tai väärinkäyttöä -
tai jos lapsi elää tilanteessa, jossa hän joutuu pelkäämään, -
meidän on kysyttävä itseltämme, mitä me voimme tehdä, -
jotta pelon aiheuttaja poistuisi.
Meidän tehtävämme on suojella lasta.
Sen jälkeen lasta on autettava selviytymään peloista -
ja käsittelemään asioita, joita hän pelkää mielessään.
Tällaiset tilanteet voivat olla trauman aiheuttamia.
Lapsi on voinut joutua kokemaan pelottavia tilanteita.
Eräskin poika oli ollut erittäin kovassa myrskyssä, -
jossa hänen isoäitinsä oli melkein kuollut, -
koska kova tuuli oli kaatanut seinän.
Poika pelkäsi niin, ettei hän suostunut menemään ulos, -
jos tuuli vähänkin.
Usein lapsen kokema pelko on traumaattisen kokemuksen aiheuttama
Ensiksikin täytyy olla varovainen, -
ettemme suoraan pane lasta kohtaamaan pelottavaa asiaa.
Se saa lapsen vain pelkäämään entistä enemmän.
Ei auta sanoa: "Voita pelkosi."
Kannattaa antaa lapsen kohdata pelottava asia vähitellen.
Eräs äiti kertoi, että hänen 2-3-vuotias tyttärensä itki, -
aina kun äiti käynnisti imurin.
Aina kun äiti imuroi lattiaa, 3-vuotias tytär itki.
Sanoin, että pelko aiheutuu jostakin, mitä tyttö näki.
Kenties hän näki, että imuri nielaisi jotakin.
Tyttö voi pelätä, että imuri nielaisee hänetkin.
Neuvoin äitiä altistamaan tytärtä vähitellen imuroinnille.
Ensin imuri kannattaa asettaa esimerkiksi olohuoneen nurkkaan.
Lapsi pelkää sitä ensin, mutta hän tottuu imuriin pian.
Seuraavassa vaiheessa äiti ja lapsi voivat leikkiä imurilla.
Sitä ei kannata aluksi käynnistää.
Lopulta imurin voi käynnistää ja pitää samalla lasta kädestä kiinni.
Lapsi altistuu näin vähitellen asiaan, jota hän pelkää.
Ei pidä edetä liian nopeasti. Lapsi voi pelästyä uudelleen.
Entäpä viha? Miten auttaa lasta, joka vihaa?
Terapeuttina tapaan paljon lapsia, jotka kokevat vihaa, -
sillä lapsen viha vaikuttaa aikuisiin hänen ympärillään.
Ikävä kyllä monet vanhemmat eivät tuo lapsia vastaanotolleni, -
koska lapsi kärsii.
He tuovat lapsen vastaanotolleni, kun lapsen käytös häiritsee heitä.
Viha on yksi tällainen asia.
On ymmärrettävä, ettei viha oli ensisijainen tunne.
Viha tulee aina jostakin toisesta tunteesta.
Kun näkee seitin, täytyy etsiä hämähäkkiä.
Täytyy nähdä lapsen vihan taakse. Mikä aiheuttaa vihaa?
Näin voimme löytää todellisen syyn.
Sitä ennen lasta täytyy auttaa käsittelemään vihaa.
Ei ole väärin tuntea vihaa, -
mutta ei pidä vahingoittaa itseään, muita tai omaisuutta.
Se on rajojen asettamista.
Näin voidaan alkaa käsitellä vihaa.
Minulla on tässä limupullo.
Kysyn lapselta, haluaisiko hän limua.
Sitten hölskytän pulloa.
Sitten ojennan pullon lapselle.
Sanon: "Kuvittele, että istut äitisi autossa" -
"ja avaat pullon. Mitä tapahtuu?"
Lapsi usein hymyilee, niin kuin sinä hymyilet nyt.
Kuvittelet, miten limu kuohuu kaikkialle.
Sanon lapselle: "Kun suutut, olet kuin tuo limupullo."
"Mikä laukaisi kuohunnan ja vihastuksen?"
Hänen pitää rentoutua ja levätä, ennen kuin päästää tunnetta ulos.
Pullonkin pitää antaa seistä hetken ennen avaamista.
Laitan sen pöydälle.
Anna sen rauhoittua hetken.
Kysyn lapselta, mitä hän voi tehdä, -
jotta hän rauhoittuisi.
Joku sanoo, että hän voi mennä hetkeksi ulos -
tai kuunnella musiikkia.
Joskus opetamme lasta hengittämään syvään.
Aikuista opetetaan laskemaan kymmeneen, ennen kuin avaa suutaan.
Lapset ovat mainioita keksimään, miten he voivat rauhoittua.
Sen jälkeen rohkaisemme heitä keskustelemaan.
Kannattaa sanoa lapselle, että on aivan normaalia tuntea vihaa, -
mutta jokaisen on käyttäydyttävä sopivalla tavalla -
ja käsiteltävä vihantunteet.
Vihantunteita voi havainnollistaa hyvin myös ilmapallolla.
Ilmapallot ovat hyviä opetusvälineitä.
Näytänkö?
Sanon lapselle: "Kuvittele, että olet tämä ilmapallo."
"Kun olet vihainen, olet kuin ilmapallo, jota puhalletaan."
Ilmapallo kasvaa.
Tiedämme, mitä tapahtuu, jos jatkan puhaltamista.
Tässä on joku, joka on hyvin vihainen.
Hän yrittää pidätellä vihaansa, kunnes ei enää pysty.
Ilmapallo poukkoilee minne sattuu.
Jotkut käsittelevät vihaa näin.
Viha kerääntyy, kunnes kaikki purkautuu kerralla ulos.
Se kohdistuu keneen tahansa, joka sattuu olemaan paikalla.
Se on yksi tapa käsitellä vihaa, joskaan se ei ole sopivaa.
Esitän toisen tavan.
Olemme tavanneet tällaisia ihmisiä.
Minusta oli kivaa tehdä lapsena näin ilmapalloilla.
Yritin saada pallosta lähtemään niin paljon ääntä kuin mahdollista.
Jotkut käsittelevät vihaa näin.
He valittavat ja sättivät toisia jatkuvasti.
Tekee mieli kysyä, miksi he aina näkevät vain ikävät puolet.
Usein syynä on käsittelemätön viha.
Sekään ei ole oikea tapa käsitellä vihaa.
Jotkut taas tekevät näin.
He keräävät vihaa.
Lopulta se räjähtää.
Lapsena pidimme ilmapalloista.
Muistan, miten paljon minua harmitti, jos ilmapallo puhkesi.
Yritimme kerätä palaset ja korjata pallon.
Eihän se onnistunut.
Jos kerää vihaa niin, että lopulta räjähtää, -
vahingot ovat väistämättömiä.
Se vahingoittaa suhteita.
Aina voi pyytää anteeksi, mutta tehtyä ei saa tekemättömäksi.
On vielä eräs tapa käsitellä vihaa.
Jotkut toimivat näin.
Vihaa päästetään ulos vähitellen.
Jotkut käsittelevät asioita sitä mukaa kun niitä ilmaantuu.
Joskus puhuminen riittää.
Toisilla on muita tapoja käsitellä vihaa.
Kaikki kokevat joskus loukkauksia. On opittava käsittelemään asioita.
Tämä on terve tapa käsitellä vihaa.
On olemassa vielä yksi tapa.
Tämä tuo kristillisen näkökulman siihen, -
mitä voi tapahtua, jos tunnemme vihaa.
Tiedät, mitä tapahtuu, jos vien ilmapallon kynttilän lähelle.
Kynttilän liekki polttaa pallon rikki.
Kokeillaanpa tällä.
Liekki kuvaa asioita, jotka suututtavat ja loukkaavat meitä.
Asetan ilmapallon kynttilän päälle.
Liekki koskettaa ilmapalloa.
Näet vauriot. Katso, miten ilmapallo mustuu.
Ilmapallo ei räjähdä, koska olen laittanut ilmapalloon hieman vettä.
Vesi imee itseensä liekin kuumuuden.
Kristillisestä näkökulmasta meissä asuu eräs, -
joka pystyy imemään itseensä kuumuuden vaikeissa tilanteissa.
Jeesusta kuvataan elämän vedeksi.
Ei pidä ohittaa olankohautuksella sitä, mitä meille tapahtuu, -
koska vauriot ovat selvästi nähtävillä. Ne pitää käsitellä.
Opettelemme antamaan meissä asuvan Jeesuksen -
ottamaan itseensä kuumuuden.
Yritämme opettaa lapsia -
heittämään huolensa rukouksen ja palvonnan kautta Herran ylle.
Se on voimallinen havaintoesitys.
Lapsia voi hyvin opettaa kertomusten kautta.
Sovellan usein Jeesuksen esittämiä vertauksia.
Monet muistavat opetuksia esimerkkien kautta.
Se oli voimallinen havaintoesitys.
Jeesus teki sitä koko ajan.
Hän katseli ympärilleen. Hän tiesi, että ihmiset ymmärsivät ne.
Hän pystyi tuomaan opetukset heidän maailmaansa.
Tahtoisin nyt vaihtaa aihetta hieman.
Miten voimme suojella lapsia seksuaaliselta hyväksikäytöltä?
Tämän täytyy olla jokaisen vanhemman ykköshuolenaihe.
Joka kolmas lapsi kokee seksuaalista hyväksikäyttöä -
ennen 16. ikävuotta.
Se on iso ongelma yhteiskunnassamme.
Meidän on suojeltava lapsia.
Tämä ei ole takuuvarma keino, mutta vanhempien on tärkeää -
osoittaa lapsilleen riittävästi rakkautta ja huomiota.
Toiseksi lapsille on annettava tietoa.
Saatamme sanoa, ettei pidä antaa kenenkään kosketella, -
mutta ymmärtääkö lapsi sen?
Käytämme koulutyössä näitä nukkeja.
Teemme paljon muutakin, mutta esittelemme lapsille nuket.
Riisumme nuket alusvaatteisilleen.
Se on mielenkiintoista, -
koska lapset usein huolestuvat tästä.
Näytämme lapsille nukkea.
Näytämme lapselle, mikä on seksuaalinen kosketus.
Sanomme, että jos toinen lapsi tai aikuinen, -
olipa hän ystävä tai perheenjäsen, -
haluaa koskettaa aluetta, joka on alusvaatteen peitossa, -
kyseessä on seksuaalinen kosketus.
Lapset tietävät varmasti, mitä sillä tarkoitetaan.
Joskus lapset ahdistuvat, kun heitä kehotetaan karttamaan kosketusta.
Niinpä he säikähtävät, jos isoisä tai isä halaa heitä.
Emme ole selittäneet oikealla tavalla.
Kehotan vanhempia edes kerran vuodessa -
opettamaan lapselle ajan kanssa, miten he pysyvät turvassa.
On syytä varmistaa, että lapset todella ymmärtävät.
Olemme iloisia, että olit vieraanamme.
Olet puhunut tärkeistä asioista.
Toivon, että opimme arvostamaan ja suojelemaan lapsiamme.
Kiitos, että sain olla täällä.
Suomennos: Marianne Tenetz