o
SAMTAL
Barnen är Guds gåvor.
Att uppfostra ett barn är ett förtroende-
uppdrag från Gud till föräldrarna.
Men inte bara till föräldrarna utan barnen -
utmanar alla vuxna som är delaktiga i deras liv.
Idag diskuterar vi ur konkret synvinkel barnens själavård -
med pastor och själavårdsterapeut David Goodwin från Australien.
- Välkommen till vårt program! - Tack.
Vilket slags gärningar och ord helar barn?
Alla som tar hand om barn - föräldrar, söndagsskollärare -
församlingsarbetare och lärare -
möter varje dag situationer där de kan hela barn.
Ofta missar man dessa tillfällen.
Någon har jämfört barn med en bank.
Om man sparar pengar på en bank kan man ta ut pengar från sitt konto.
Har du försökt lyfta pengar från ett konto som man inte sparat på?
Så är det också med barn.
Barnen är känslolivets banker.
Man kan inte ta ut pengar, om det inte finns något att ta ut.
Om vi satsar på barnens känsloliv -
leder vi honom eller henne på helandets väg.
Barn är sega överlevare -
men de måste ha vuxna som bryr sig om dem -
ger stabilitet och tror på dem.
Barnet kan komma från skolan och vilja prata med mamman -
men hon har inte tid eller förståelse att lyssna.
Mamma kan vända diskussionen upp och ner -
genom att exempelvis lägga skuld på barnet i stället för att lyssna.
Pappa kommer från jobbet och hinner inte leka med barnet.
När vi utnyttjar dessa möjligheter -
stöder vi barnets friska självförtroende.
Barnet vet att det finns kärleksfulla personer i närheten.
Församlingsmedlemmar har en möjlighet när det finns barn i kyrkan.
De kan fråga barnet -
vad som är det bästa som hänt under veckan.
Vuxna diskuterar sällan med barnen.
Det kunde vara mycket viktigt för barnet.
Man pratar om känslomässig vanvård -
som exempelvis nervärdering med ord.
Hur kan vi hjälpa ett barn som har blivit nervärderat och utskällt?
Man pratar mycket om känslomässig vanvård.
Jag vill först klargöra en sak.
Som föräldrar kan vi skuldbelägga oss själva för mycket -
för något vi sagt till vårt barn när vi blivit arga.
Det är inte känslomässig vanvård -
att en förälder säger något argsint och ber sedan om förlåtelse.
Om barnet kontinuerligt blir nertryckt genom ord -
eller nervärderat i jämförelse med sina syskon -
eller föraktat på något annat sätt -
är det fråga om känslomässig vanvård.
Det kan ha långtgående konsekvenser -
särskilt om förövaren är någon av barnets närstående.
Ibland hoppas jag att jag kunde ta ut barn ur ett sådant läge -
eftersom jag vet att de hela tiden blir nertryckta.
Det kan man inte göra.
Som själavårdare använder jag kognitiv-behavioristisk terapi -
som hjälper barnet att förstå att han/hon kan välja -
sitt sätt att reagera på sådana här tilltal.
Paulus säger i Bibeln att kampen sker i sinnet.
Vi kan rätta oss efter det -
som står i Guds Ord.
Barnet har kanske fått höra: "Om du bara var lika bra som din bror."
Barnet kan lära sig att besvara ett negativt påstående.
När man säger att barnet inte är lika bra som sin bror -
svarar han inom sig: "Gud har sagt i Jer 29:11 -
att Han har gett mig en framtid och ett hopp."
Vi hjälper barnet att känna igen negativa påståenden.
Vi lär barnet att bekämpa negativa tankar -
och ersätta dem med positiva tankar.
Man kan inte säga: "Lyssna inte på de där människorna."
Man måste lära barnet hur man ersätter negativa tankar -
med Guds Ord eller med något positivt konstaterande.
Hur hjälper man ett skyggt barn?
Många barn lider av rädsla.
Rädslan kan leda till ängslan.
Ibland lider barn av en enorm ängslan.
Det kan hindra dem att leva ett för barn vanligt liv.
Ångestproblem som tidigare enbart gällde vuxna -
har tyvärr blivit vanligare även för barn.
Om ett barn lider av rädsla eller ångest -
måste man först ta reda på vad som orsakat detta.
Om ett barn exempelvis upplever hot eller vanvård -
eller om ett barn lever i en situation som skrämmer honom -
måste vi fråga oss själva vad vi kan göra -
för att få bort orsaken till rädslan.
Vi måste skydda barnet.
Därefter måste barnet få hjälp att klara av sina rädslor -
och handskas med saker som skrämmer honom.
Sådana situationer kan ha orsakats av trauma.
Ett barn har kanske upplevt skrämmande situationer.
En pojke hade varit med i en enorm storm -
där hans farmor nästan hade dött -
eftersom den starka vinden hade fällt en vägg.
Pojken var så rädd att han inte ville gå ut -
om det blåste det minsta lilla.
Ofta har barnets rädsla orsakats av någon traumatisk upplevelse.
För det första måste man vara försiktig -
att man inte tvingar barnet att direkt bemöta denna skrämmande sak.
Det skulle bara få barnet att bli ännu mer skrämt.
Det hjälper inte att säga: "Övervinn din rädsla."
Det lönar sig att låta barnet pö om pö bemöta det skrämmande.
En mamma sa att hennes 2-3 år gammal dotter grät -
alltid när mamman startade dammsugaren.
Alltid när mamma dammsög golvet, började flickan gråta.
Jag sa att rädslan orsakades av något som flickan såg.
Kanske såg hon att dammsugaren svalde något.
Flickan kunde vara rädd för att även hon blir uppslukad av den.
Jag gav mamman råd att lite i taget utsätta flickan för dammsugningen.
Först kan man exempelvis låta dammsugaren stå i vardagsrummet.
Barnet är i början rädd för den men vänjer sig snart med den.
Vid nästa fas kan mamma och barnet leka med dammsugaren.
Man behöver inte starta den.
Till sist kan man starta dammsugaren och hålla barnet i handen.
Barnet utsätts så här gradvis för det som hon är rädd för.
Man får inte ha för bråttom. Barnet kan bli skrämt på nytt.
Men ilskan då? Hur hjälper man ett barn som är argsint?
Som terapeut möter jag många barn som upplever ilska -
för barnets ilska kan påverka de vuxna runtomkring.
Tyvärr tar inte många föräldrar sina barn till min mottagning -
därför att barnet lider.
De gör det när de själva lider av barnets beteende.
Ilskan kan vara en sådan sak.
Man ska förstå att ilskan inte är någon primär känsla.
Ilskan föds alltid av någon annan känsla.
När man ser ett nät, måste man leta fram spindeln.
Man måste se bakom barnets ilska. Vad orsakar det?
På det sättet kan vi hitta den faktiska orsaken.
Dessförinnan måste barnet hjälpas att handskas med sin ilska.
Det är inte fel att känna ilska -
men man ska inte skada sig själv, andra eller några föremål.
Det är fråga om gränssättning.
På det sättet kan man börja bearbeta ilskan.
Jag har här en läskflaska.
Jag frågar barnet om han vill ha läsk.
Sedan skakar jag flaskan -
och räcker den till barnet.
Jag säger: "Föreställ att du sitter i din mammas bil -
och öppnar flaskan. Vad skulle hända då?"
Barnet ler oftast på samma sätt som du nu gör.
Du kan nästan se hur innehållet forsar över allting.
Jag säger till barnet: "När du blir arg, är du som denna läskflaska."
Vad orsakade bubblandet och ilskan?
Han måste slappna av och vila innan han släpper loss sina känslor.
Flaskan måste också stå en stund före öppnandet.
Jag ställer den på bordet.
Jag låter den lugna ner sig en stund.
Jag frågar barnet vad han kunde göra -
för att bli lugn.
Någon säger att man kan gå ut för en stund -
eller lyssna på musik.
Ibland lär vi barnet att andas djupt.
Vuxna får lära sig att räkna till tio innan de öppnar sina munnar.
Barnen är duktiga på att kläcka idéer hur de kan lugna ner sig.
Därefter uppmuntrar vi dem att berätta för mamma vad som hände.
Det lönar sig att säga till ett barn att det är normalt att känna ilska -
men att vi måste uppföra oss på rätt sätt -
och handskas med våra aggressioner.
Aggressioner kan också illustreras med en ballong.
Ballonger är bra läromedel.
Ska jag visa?
Jag säger till barnet: "Föreställ dig att du är denna ballong.
När du är arg, är du som en ballong som man fyller med luft.
Ballongen växer."
Vi vet vad som händer om jag fortsätter blåsandet.
Här har vi någon som är mycket arg.
Han vill behärska sin ilska tills det är omöjligt.
Ballongen studsar hit och dit.
Några hanterar sin ilska på det här sättet.
Ilskan växer tills allting kommer ut på en gång.
Det kan träffa vem som helst som råkar vara närvarande.
Det är ett sätt att hantera ilskan men inte det lämpligaste.
Jag visar ett annat sätt.
Vi har mött sådana här människor.
Som barn tyckte jag att det var roligt att göra så här med ballongen.
Jag försökte få ballongen att låta så mycket som möjligt.
Några behandlar sin ilska så här.
De gnäller och klagar på varandra.
Man får lust att fråga varför de alltid ser bara de negativa sidorna.
Ofta finns skälet i den obehandlade ilskan.
Det är inte heller något rätt sätt att handskas med sin ilska.
Några däremot gör så här.
De samlar på sig ilska.
Till sist exploderar den.
Som barn gillade vi ballonger.
Jag minns hur förargligt det var när en ballong gick sönder.
Vi försökte samla ihop bitar och laga ballongen.
Det lyckades förstås inte.
Om man samlar på sig ilska så att det till sist blir en explosion -
är resultatet oundvikligt en del skador.
Detta skadar relationer.
Man kan alltid be om förlåtelse men det gjorda blir inte ogjort.
Det finns ytterligare ett sätt att handskas med sin ilska.
Några agerar så här.
Ilskan måste komma ut lite i taget.
Några tar hand om saker kontinuerligt.
Ibland räcker det att man diskuterar.
Några har andra sätt att bearbeta ilska.
Alla blir någon gång sårade. Man måste lära sig att handskas med det.
Detta är ett friskt sätt att behandla ilska.
Det finns ännu ett sätt.
Det innebär ett kristet synsätt -
till konsekvenser av ilska.
Du vet vad som händer om jag för ballongen för nära lågan.
Lågan bränner sönder ballongen.
Låt oss pröva med den här.
Lågan står för saker som förargar och sårar oss.
Jag ställer ballongen över lågan.
Lågan vidrör ballongen.
Du ser skadorna. Titta här hur ballongen blir allt svartare.
Ballongen sprängs inte eftersom jag har hällt lite vatten i den.
Vattnet suger i sig lågans hetta.
Ur den kristna synvinkeln sett bor det i oss en -
som kan suga i sig hettan av svåra situationer.
Man beskriver Jesus som livets vatten.
Man ska inte strunta i det onda som händer oss -
för skadorna syns tydligt. De ska behandlas.
Vi lär oss att tillåta Jesus i oss -
att suga i sig hettan.
Vi försöker lära barn genom bön och tillbedjan -
att kasta sina bekymmer på Herren.
Det är en kraftfull illustration.
Man kan mycket väl undervisa barn genom berättelser.
Jag tillämpar ofta Jesu liknelser.
Många minns lärdomar genom exempel.
Det var en mäktig illustration.
Jesus gjorde detta hela tiden.
Han såg runtomkring sig. Han visste att folk förstod dem.
Han kunde importera undervisningen in i deras värld.
Jag skulle nu vilja ändra temat lite.
Hur kan vi skydda barn mot sexuellt utnyttjande?
Detta måste vara varje förälders primära bekymmer.
Vart tredje barn blir sexuellt utnyttjat -
före sitt sextonde levnadsår.
Det är ett stort problem i vårt samhälle.
Vi måste skydda barnen.
Detta är inte något säkert sätt men det är viktigt att föräldrarna -
ger sina barn tillräckligt med kärlek och uppmärksamhet.
Barnen måste också få information.
Vi kan säga att man inte ska låta någon röra vid sig -
men förstår barnet det?
Vi använder dockor i skolarbetet.
Vi gör också mycket annat men vi presenterar dockorna för barnen.
Vi klär av dockorna så att de bara har underkläder på sig.
Det är intressant -
för barnen blir ofta oroliga för detta.
Vi visar dockan för barnen.
Vi visar barnet vad som är en sexuell beröring.
Vi säger att om ett annat barn eller en vuxen -
även om denne är en vän eller en familjemedlem -
vill beröra det område som täcks med underkläder -
är det fråga om en sexuell beröring.
Barnen vet säkert vad som menas med det.
Ibland blir barnen ångestfyllda vid uppmaning att undvika beröring.
Därför blir de skrämda om farfar eller pappa kramar dem.
Vi har inte förklarat på rätt sätt.
Jag uppmuntrar föräldrar att minst en gång per år -
lära sina barn i lugn och ro, hur de kan vara trygga.
Det är viktigt att vara säker på att barnen verkligen förstår.
Vi är glada över att du har varit vår gäst.
Du har pratat om viktiga saker.
Jag hoppas att vi lär oss att uppskatta och skydda våra barn.
Tack att jag fick vara här.
Översättning: Himlen TV7