SAMTAL
Maten har alltid varit dyr i Finland.
Under året har priserna stigit i takt med världsmarknaden och -
snabbare än i Europa.
Det innebär också längre brödköer.
Med oss har vi en man ur andra ändan av brödkön, Heikki Hursti.
Hur har de höjda matpriserna inverkat på ditt arbete?
- Jag vet inte om det haft någon direkt inverkan -
på köerna, men under den senaste tiden har vi kunnat se -
att det kommit mer folk.
Under våren hade vi 1 020-1 300 personer i köerna.
Sedan gick det ner till det mera normala antalet kring 700.
Nu när vi räknade förra veckan -
har det igen varit över 1 000 personer.
Det har varit hemskt att se, men till all lycka har vi haft mat -
och kläder att dela ut.
- När du rör dig "på fältet", vad säger människor där?
Har ni nya kunder och säger de något som du lagt på minnet?
- Visst har de något att säga. På senare tid har det handlat om -
att svära och säga att alla priser bara stiger.
Inkomstnivån har ändå förblivit den samma.
Pensioner och studiestöd för studeranden -
och bidragen till långtidsarbetslösa hålls på samma nivå -
så när priserna stiger är det klart att det blir -
mindre man kan köpa.
- Situationen är nu den att bostadshandeln avstannar, -
byggbranschen lägger projekt på is och man hör om tråkiga avskedanden.
Det berör många, man talar om låg- konjunktur. Hur ser du på situationen?
- Jag följer med intresse vad som händer och till viss del -
kan man väl säga med skräckblandade känslor.
Fortsätter det så här går vi hastigt ner i en verklig lågkonjunktur.
Jag hoppas det inte blir så, utan att regeringen skulle kunna -
fatta förnuftiga beslut. När vi tänker på Stora Enso -
och uppsägningarna, så påverkar de tusentals människors liv.
Vi har läst människornas berättelser -
och lyssnat på dem på tv, så ser man deras stora -
inre ångest över hur de ska klara morgondagen.
De har bostadsskulder och andra skulder och helt plötsligt -
dras den trygga mattan, jobbet, bort undan fötterna.
Det är en prövning för många.
Jag tänker inte enbart på dem som sagts upp från Stora Enso -
utan alla de andra som finns i vår kö.
De har en dålig ekonomisk situation och nu är den ännu sämre.
Efter prishöjningarna, hur ska de klara sig?
Det är inte oro bara över deras köpkraft, -
utan ångesten i hjärtat, den hemska känslan -
att dagligen vara tvungen att fundera över morgondagens bröd.
- I början på 1990-talet när Finland kom in i lågkonjunktur -
noterades brödköerna i rubriker runt om i världen.
Man talade om Finlands brödköer -
och man visste ute i världen att man hade brödköer här.
Kommer du ihåg tiden och var var du?
- Jag kommer ihåg det. Jag var då missionär i Spanien.
Vi följde med så gott vi kunde, men det är klart att i ett främmande land -
är man inte på samma sätt i kontakt med situationen.
Jag fick många meddelanden och träffade -
vänner i Spanien. Jag träffade också familjer -
som hamnat i svåra lägen på grund av lågkonjunkturen.
De kom till Spanien för att komma ifrån situationen och andas lite.
De ville loss från sina egna problem.
För många blev det bara värre eftersom de inte kunde språket -
och allt var nytt.
Det syntes på dem och vi fick hjälpa.
Deras vänner som stannat i Finland -
hade i vissa fall begått självmord -
när allt de hade var stora skulder.
- Var det inte så att din far på den tiden delade ut bröd åt människor?
- Det är sant, fast inte på samma ställe som jag i dag.
Han var på Åstorget, Hagnäs torg och vid stationen -
där han snabbt delade ut mat -
åt flera hundra människor.
- Jag minns att man talade om Veikkos fågelbord.
Man har lovat att omsättningsskatten på livsmedel sjunker nästa år.
Tror du konsumenten får nytta av det? - Nej. När jag tänker på prishöjningen-
är den del som beror på skatt -
så väldigt liten.
Sedan är ju frågan om priserna alls går ner. Köpmännen kan ju -
omvandla det till egen vinst.
Dessutom har allt relativt sett stigit så mycket -
så jag tror tyvärr skattesänkningen är plus-minus-noll.
Jag hoppas förstås att jag har fel, -
men jag tror knappast det.
- Den mat du delar ut är överskott från butiker -
och sådant som gått över bäst-före-datum.
Kan du uppskatta hur mycket mat slängs bort i Finland?
- Det vet jag inte, men det är tusentals kilogram dagligen.
En liten korrigering till det du sa innan. Trots att vi får mat som gått -
över bäst-före-datum, så får vi också "bra" mat där datumen -
ännu ligger långt i framtiden.
Det är tryggt att dela ut sådant.
Med donerade pengar köper jag till varje matutdelning -
köttbullar, korv, knäckebröd, ärtsoppa, vad det nu råkar bli respektive gång.
Det beror ju på hur mycket pengar vi har varje gång.
Utan de pengar vi fått från HOK Elanto tre år i rad -
hade vi inte kunnat köpa på det sätt som vi nu kunnat.
Det har gjort många glada och lyckliga. - Det var en bra korrigering.
Det är alltså bra mat. Vi talar ännu om avfallet.
Jag har någon gång hört sådan statistik -
att en medelstor livsmedelsbutik tar mat till avfallshögen -
till en mängd som motsvarar priset på ett egnahemshus, årligen.
Det låter våldsamt.
- Ja, om det stämmer är det det. Jag har undrat, när butikerna vet -
att vi och andra gör det här arbetet, -
liksom inom tredje sektorn, man delar ut mat på olika ställen, -
och vi kunde dela ut mer.
Om vi bara fick mer.
Vissa butikskedjor har fattat ett sådant beslut, kanske på grund av EU-direktiv
som gör att de inte får ge bort mat som gått förbi bäst-före-datum -
för att delas ut på annat håll.
Det är ett stort frågetecken. Om dessa resurser skulle öppnas för oss -
så skulle det finnas mer än vi har för tillfället att ge åt hjälpbehövande.
- Lite svår spekulation: Vad tänker månntro Gud om situationen -
där man tar mat till sophögen?
- Jag måste se uppåt och lyssna vad Han säger...
Jag tror inte Han tycker om det.
Han säger själv till lärjungarna: "Ge ni dem att äta".
På ett annat ställe säger Han att när jag var hungrig gav ni mig inte att äta-
och när jag var naken klädde ni mig inte. Det är stora utropstecken -
för oss i dag. Det finns att ge om vi bara skulle låta det delas vidare.
Jag tycker det är förskräckligt slöseri och rent av synd -
att föra sådana mängder på sophögen när det finns behövande.
- Globalt sett har jag hört statistik som jag vet stämmer -
att det produceras tillräckligt med mat för hela jordens befolkning.
Ändå är det globalt sett en stor obalans.
Många människor svälter.
I viss grad är det alltså människans girighet som styr.
- Tyvärr är det så. Man ser det på börsen -
att inget annat betyder något än att få bättre resultat.
Vi skär ned 1 000 personer här och 1 000 personer där.
Så har vi nya hungriga bakom dörren.
Du nämnde balansen -
och det vore ju fint om all mat som produceras kom till användning.
Det kunde finnas ett större utdelningsnätverk -
så att dessa stora mängder kom till nytta i stället för att kastas bort.
- Vi går tillbaka till ert arbete. Har ni så det räcker? Det skrevs nyligen -
på Helsingin Sanomat om en stor donation från företaget HK -
och du stod på bilden i ett kylrum.
- Jag var tvungen att ha pälsmössa för det var - 27 grader.
Det blir snabbt kallt. Det var en fin donation, tack till HK för den.
Det gjorde många glada och vi fick -
dela ut också i Björneborg och Åbo.
Vi samarbetar med andra städer och de kunde då hämta från oss.
Jag tycker det är fint -
att trots att det kan utgöra stora förluster för en butik -
så är det en fin handräckning för oss.
Det är fint att vi kan få mat av hög kvalitet att ge vidare.
Du skulle bara se människornas glada miner och ansikten -
när de får potatismos eller någon annan mat.
"Det är som julafton!"
Bra livsmedel och ordentliga mängder så de inte bara får en köttbulle -
och ber dem komma igen i morgon.
Det var en mycket fin sak. Också många andra -
har gett samma typ av livsmedel.
Ibland har vi fått t.ex. biffar gjorda för en restaurangkedja där -
paneringen varit lite felaktig. Det tar vi gärna emot när det erbjuds.
När vi får stora mängder så har vi ett kylutrymme i Sörnäs -
där vi kan lagra varorna och hämta därifrån när vi delar ut.
Vi kan hämta den mängd som går åt varje gång.
- Vilka är dina kunder?
- Det är en brokig skara.
Det som de har gemensamt är att de alla är hungriga.
Många har inte annat än belysning i kylskåpet.
Det är pensionärer, -
långtidsarbetslösa, studeranden, på senare tid invandrare, -
och vanliga familjemödrar med sina barn.
De måste få något att äta.
Det som vi kan erbjuda är väldigt bra.
Det har spritt glädje i många hem.
- Vad tänker du själv om kundkretsen?
- I många fall känner jag medkänsla.
Nu och då blir jag ilsken och undrar om jag borde ta alla till riksdagen -
och föra lite oväsen på trappan, skulle det var till någon nytta?
Jag tänker ofta att det inte kan fortsätta så här.
Vi lever i ett välfärdssamhälle där man talar om att vi aldrig -
haft så mycket pengar i statskassan som i dag. Ändå ser vi att matköerna -
växer och människor mår dåligt.
Man talar om att antalet arbetslösa minskat -
men det är skenhelig bluff.
Man kan få statistiken att se bättre ut -
genom att placera en del i armén och andra på kurs.
Efter en till tre månader är de arbetslösa som gått en kurs till.
Jag funderar också på hur jag kunde göra ännu mer -
för att hjälpa dessa människor. Jag ser deras nöd alldeles konkret.
Några är ju sådana att man vill ge dem en spark i baken -
så att de skulle söka jobb. Men å andra sidan vet man inte -
något om deras bakgrund, det kan finnas svårigheter, sjukdomar, -
och annat som ligger bakom och nu står de där -
i våra mat- och klädköer.
- I hur hög grad öppnar människor sig och berättar om sin situation?
Välkomnas sådana möten?
- Varje gång vi delar ut -
talar vi med några. Vissa är väldigt ärliga och öppna.
De berättar öppet både om sin ekonomiska situation -
och sin inre smärta.
De flesta kommer och går -
och tackar när de går, det är fint.
Om alla började berätta sin livshistoria -
vet jag inte om vi hade kapacitet att lyssna till alla.
Det kunde vara jobbigt för det egna psyket att ta hem de tankarna.
Även nu kan det kännas tungt ibland.
- För många kan det vara att ingen annan finns som lyssnar, eller?
- Så har jag upplevt det.
Ibland känner man sig som en sopsäck dit de vill hälla allt skräp.
Åtminstone till viss del har jag lärt mig filtrera det.
Jag kan låta saker gå ut genom andra örat.
Något blir alltid kvar och så tänker man på det under veckoslutet...
Vissa nätter kan jag vakna när jag tänker på människornas -
saker och det de sagt.
- Hur mycket byts människorna ut i brödköerna?
Kommer de på fötterna och sedan kommer nya, eller hur ser det ut?
Du har nu under några år jobbat aktivt med detta sedan din far dog.
Är det vecka efter vecka samma människor?
- Efter att min far dog i maj 2005 -
fortsatte jag det här arbetet.
Människorna byts ut. När jag började var det 200-300 personer i kön -
och nu har det varit upp till 1 300.
Det rymmer flera sorter. Visst finns det sådana som kommer på nytt, -
speciellt de som bor nära.
De utnyttjar möjligheten och det får de gärna göra.
Det kommer också nytt folk och så har vi dem som kommer och säger -
att det är nu sista dagen på länge som jag hämtar mat här.
När jag frågar varför, svarar de att de fått jobb, -
kanske både bostad och jobb och livet går i en bättre riktning.
Det har varit fint att se och höra. Så har det funnits andra händelser -
genom vilka folk kommit på fötter. Någon har kommit och berättat -
att han varit utan sprit i två månader och njuter av att vara nykter.
Det är sådana mycket positiva saker som gör -
att man blir uppmuntrad att fortsätta.
Folk kommer och går liksom i livet i övrigt.
Man föds och dör.
- Missbrukare är en grupp som ses i brödköerna.
Vad anser du behövs -
för att en missbrukare ska komma på fötter och komma ifrån missbruket?
- Om det bara fanns en enkel lösning på den frågan...
Då skulle vi nog inte ha problemet alls.
I vissa fall känns det som att man borde binda fast dem i sängen -
så de inte kunde ta sig iväg, och mata dem med välling och vitaminer.
I vissa fall har vi strävat efter -
att styra dem till vårdplatser för alkoholister.
De behöver uppleva annat än supandet.
Då kunde de påbörja tillfrisknandet och komma loss ur situationen.
Det vore en fin seger om de kunde ta sig tillbaka till arbetslivet.
För en del har livet redan blivit -
så beroende att de inte vågar gå -
och söka hjälp alls. De är rädda för framtiden.
"Även om jag slipper alkoholen vill ingen ge mig ett jobb."
De sitter fast i en ond cirkel. Det är enklare att fortsätta supa -
än att ta sig loss ur det.
Långtidsarbetslösheten har orsakat marginalisering.
När det pågått i många år är det väldigt svårt att ta sig ur det.
Både vi och många andra försöker uppmuntra till att komma igång.
För vissa verkar det vara väldigt svårt.
- Du har liksom många andra haft många olika skeden i ditt liv.
Ett skede har varit att stiga in i just det här arbetet.
Att dela ut mat varje vecka. Hur har det påverkat din syn på livet?
Vad har du lärt dig?
- Jag hoppas jag lärt mig någonting!
Jag är nog lite dålig på att lära mig saker...
Säkert har jag lärt mig något om tålamod, uthållighet -
och mycket har jag lärt mig som -
människa om att varje dag hänger på Guds nåd.
Utan Guds nåd vet jag inte var jag själv skulle vara.
När jag nu har möjlighet att hjälpa andra har jag tänkt -
att jag inte vet något om morgondagen.
Kanske är det jag som behöver hjälp i morgon?
På så sätt försöker jag hjälpa min nästa.
Mina närmaste arbetskamrater kunde kanske säga om de sett en förändring.
En välanvänd fras är ju att "du är dig lik, du har inte förändrats ett dugg!"
Det beklagar ju Gud, att ingen förändring sker.
Något har väl hänt.
Jag har upplevt att jag lärt mig -
mer om människors nöd och att hjälpa sin nästa.
Jag får brev från hela Finland -
där människor berättar om sin bakgrund och sin situation.
Jag måste ju svara på deras brev och strävar efter -
att inte ta lätt på deras ångestfyllda situationer.
Jag ber Gud om de rätta orden och vishet.
Jag hoppas det varit dem till hjälp. Några gånger har jag fått tack-kort.
När de skriver att det hjälpt är det en fin känsla, att man kunnat hjälpa.
- Om någon vill stöda ert arbete, hur kan man delta?
- Man hittar oss på internet på www.hurstinapu.net.
Där kan man läsa ganska mycket om verksamheten.
Man kan också ringa mig och fråga hur man kan komma med.
Man kan betala in mycket, mycket pengar på vårt konto!
Då kan vi köpa in mer varor och hjälpa vår nästa.
- Tack Heikki för besöket. Var välsignad i ditt arbete. - Tack, du med.
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle