SAMTAL
Välkomna till Heaven TV7 -biblioteket.
Jag har en intressant gäst, europa- parlamentariker Hannu Takkula.
Välkommen! -Tack.
Trevligt att du hann hit trots brådskan. Varifrån kommer du nu?
Jag kommer från Bryssel via Cambridge.
Från Bryssel flög jag alltså till Cambridge för att hålla ett tal -
på en konferens om flerspråkighet. Därefter till undervisningsministeriet -
här hemma där jag talade om utbildningspolitiska utmaningar -
i Europa efter 2010. Sedan kom jag hit, en full dag.
-Ett tufft paket, kul att du kunde komma.
Vilka saker bekymrar dig mest just nu?
- Jag jobbar inom europaparlamentets utbildnings- och kulturutskott -
som vice ordförande. En stor helhet vi jobbar med är bildningsprogram -
för olika åldersgrupper. Vi försöker justera programmen så -
att alla villiga elever i de 27 medlemsländerna kan ta del av dem.
Vi ska heller inte glömma vuxenstuderanden.
Jag sitter också med i ett utskott för mänskliga rättigheter -
och vi behandlar förstås människorättsfrågor.
Där har jag starkt fokuserat mig på förföljda kristnas -
situation på olika håll i världen.
Kring det temat har vi de senaste veckorna haft seminarier -
och försökt lyfta fram saken.
-Ofta tänker man att förföljelse av kristna är fjärran från oss.
Enligt statistiken förekommer det ändå i 225 länder.
I Bryssel sitter du på första parkett.
Hur ser europeisk kristendom ut därifrån sett?
- Jag kan konstatera att jag blivit överraskad på så sätt -
när jag nu suttit fyra år i Europaparlamentet -
att man där mer öppet kan diskutera tro och kristendom.
Atmosfären är inte så tillsluten som i Finland.
I Finland anser man att man i politiken inte kan föra fram sin övertygelse -
eller trons verklighet. Man anser den vara en privatsak som bör åsidosättas.
I Europaparlamentet och olika sammanhang där -
för man intressanta och färggranna diskussioner mellan samfund -
och trosinriktningar. Tanken är att lära känna varandra bättre -
och tillsammans bygga bestående lagstiftning på gemensam värdegrund.
Det överraskade mig. Ärligt sagt hade jag en bild av katolska kyrkan...
Som lutheran har jag haft svårt att tänka att där finns mycket gott.
Det finns mycket gott och när jag säger det menar jag -
att de håller fast vid sin tro och den stadiga värdegrunden.
Man kan säga att det är lättare att vara kristen i Europaparlamentet, -
än i Finlands parlament. Tyvärr finns det i Finland just nu en stark -
betoning på individualitet, medan grundläggande kristna värderingar -
läggs i skymundan. Utvecklingen här är oroväckande.
Du nämnde förföljelse av kristna.
Det har varit ett stort tema kring vilket vi haft seminarier och möten -
i Bryssel. I samband med de diskussionerna har vi fått träffa -
representanter för andra religioner. Vi har fått lyssna till utgångspunkterna -
de har inom islam liksom andra österländska religioner.
På basen av det har vi funderat på hur religionsfrihet kan förverkligas -
på bredare plan. Vi har även uppmuntrat länder där det finns -
förföljelse av kristna eller andra, till att respektera mänskliga rättigheter, -
demokrati och åsiktsfrihet som en viktig rättigheter för medborgarna.
I det avseendet kan man säga diskussionen kring kristen tro -
har varit färggrann och givande i olika sammanhang i Europaparlamentet.
Finland är mycket framgångsrikt enligt alla mätare.
I PISA-undersökningen ser man på nivån hos elever och studier, -
som är i världsklass. Vi är ledande även inom andra sektorer.
Hur ser du "hem, tro och fosterland", som utgjort en stark grund -
i efterkrigstidens Finland. Hur ser framtiden ut?
Man ber inte längre i hemmen och i få skolor ber man bordsbön.
- Utvecklingen i det finländska samhället oroar mig.
Vår nya värdering är att inte ha värderingar.
Grundvärderingarna upplevs främmande och man skyr dem.
När vi bygger upp livet behöver vi en värdegrund, en grund att bygga på.
Därför borde man kunna diskutera det fritt.
När vi tänker på vårt samhälle och västra Europa -
så utgör judisk-kristna värderingar grunden, liksom romersk rätt, -
arvet efter hellenismen. På dessa är våra samhällen och rättssystem -
uppbyggda och i dag vill man inte erkänna dessa grundvärderingar.
Kring den marxistiska dialektiken byggdes socialistiska ekonomier.
Men vi har den västerländska grunden där judisk-kristna värderingar -
har en stor roll. Om man i dag inte vill omfatta dem måste man bestämma -
på vilken ny värdegrund vi ska bygga framtiden. Det vågar man inte nu.
Därför är vi utan målsättning, vi vet inte vart vi är på väg.
Det syns i politiken. Politik ska bygga för framtiden.
Som politiker ska vi fundera över ett hurdant fosterland vi lämnar efter oss.
Ett hurdant Europa? Hur förverkligas religionsfrihet, mänskliga rättigheter?
Hurdant är skolsystemet? Hälsovården?
Vi borde ha visioner långt in i framtiden.
Nu ser politiken inte ut att handla om byggande av framtiden, -
det har blivit administrering av att vi driver. Man går från en löpsedel -
till nästa och funderar hur man ska sköta saker.
Om vi inte vågar omdefiniera grundvärderingarna, -
om vi inte vågar säga vad som är grunden för våra liv -
och grunden för vår människobild, kan vi inte bygga en framtid och ett hopp.
Vi kan inte bygga ett bestående samhälle.
Vi befinner oss i en slags krabb sjö -
och ingen vet riktigt vilken riktning man borde välja -
och vad man vill.
Ekonomi, som har ett instrumentellt värde -
har fått ett egenvärde och börjat definiera människors liv.
Om vi tänker på Finlands samhälle efter kriget -
när det inte fanns pengar, krigsskadeståndet var dyrt...
Hur kom man vidare? Det fanns vilja, man såg fosterlandets värde.
Man såg livet som Guds stora gåva. Även de som inte var konfessionella -
respekterade värderingarna, människan sågs som unik -
och med en speciell uppgift att odla och bevara,med rättigheter och plikter.
På den grunden var det meningsfullt att bygga ett gott liv.
Utbildning och hälsovård var mål.
Det fanns gamla kvinnor och män som gick från gård till gård -
och man ansåg att också de ska få leva trygga och väl i sin ålderdom.
Då föddes folkpensionssystemet.
På den tiden var ekonomin ett redskap för -
att bygga upp verkliga värden som utbildning, hälsovård, folkpension...
Nu har det blivit annorlunda.
Ekonomin har inte ett instrumentellt värde, alla jagar pengar.
Man definierar saker med pengar.
Jag kommer själv från en stor familj, vi är elva barn.
Jag hör till de äldre prototyperna, det kom bättre modeller efter mig.
När jag var liten pojke och ett nytt litet knyte kom hem -
och grannarna kom med matgåvor som är tradition i den trakten, -
så beundrade man det unika barnet, en himmelsk planta.
Man såg den speciella betydelsen i barnets födelse och liv.
Lite karikerat känns det i dag när man hör att det fötts ett barn, -
att man uppskattar att en till ska bidra till BNP, konsumera och producera.
Människans unikhet och värde åsidosätts -
medan ekonomiska villkor är viktiga.
Det återspeglas i vår inställning till förutom barn till utvecklingsstörda, -
åldringar... Utvecklingen är oroväckande. Vi håller på att mista -
något mycket värdefullt. Vi håller på att förlora individens unika värde -
som Guds skapelse med enorm potential -
och möjlighet att leva ett värdigt liv i enlighet med Guds kallelse .
Som kristna måste vi också i politiken våga stå för de värderingar vi tror på.
Vi ska handla modigt, vi vet ju att Gud tar hand om oss.
Hur har din resa i tro varit från det att du var en himmelsk liten planta?
Vad har rymts under resan till europaparlamentariker i Bryssel?
Ja, många olika skeden har rymts med...
Jag föddes 1963 till ett gammallaestadianskt hem.
I gammallaestadianismen har jag mina rötter.
Där var jag med tills jag var 15 år. Då förvisades vår familj från -
rörelsen som just då gick igenom inre turbulens.
Under några år sökte jag då min egen plats och funderade på -
vilken plan vår himmelske Far har för mitt liv och varför var jag tvungen -
att uppleva sådant här? Det att jag visades bort från rörelsen -
trots att det skedde via familjen, -
var för min del -
att jag var intresserad av musik, spelade violin och idrottade.
På den tiden ansåg man att sådant inte lämpar sig för en kristen.
Jag förstod det inte. Under några år sökte jag -
min egen plats. Violinen byttes ut till gitarr -
och under några år var jag med i annorlunda sammanhang.
Jag tänkte i stil med som man tänker som ung, -
att nu har jag sett hur det var att leva som troende.
Jag hade min barnatro, men den hade aldrig blivit personlig.
Så när jag var kring 18, 19 år, efter tre år av ett "mellanskede", -
kände jag ett mycket starkt kall -
och insåg att det kan ju inte vara meningen med livet att leva utan mål -
dag för dag, utan riktning. Jag kände starkt att Gud kallade och jag förstod -
att Guds rike går från hjärta till hjärta och ropet från Golgata:
"Det är fullbordat", bär även mig, inte bara någon viss grupp -
som jag som barn hade trott. Jag upplevde en stark väckelse.
Världen kunde inte erbjuda det jag sökte.
Vid 18-års ålder fick jag då ny nåd -
att återvända till gemenskap med Guds rike.
Efter det har jag försökt vandra på den himmelska vägen.
Lätt har det ju inte varit. På den här vägen händer det alltid -
att man faller och kan skada sig. Men vägen och målet är klara -
och man kan lita på att korset visar vägen. När Jesus var sårad på korset-
är vi helade genom Honom och får tro våra synder förlåtna i Hans namn -
och blod. Genom att jag på nytt upptäckte tron, -
fick mitt liv en ny riktning.
Allt emellanåt gäller det att kontrollera läget.
För fyra år sedan när jag satt i riksdagen hamnade jag ofrivilligt -
in i en liten kris där jag utsattes för misstankar.
Jag visste ju att det inte fanns någon grund för dem vilket bevisades.
Jag var ändå tvungen att tänka över vad som är min plats i politiken -
och om jag är trogen det kall -
och den vision som är orsaken till att jag gått med i politiken.
När jag inledde karriären stod det klart att jag ville bygga upp samhället -
på kristna värderingar, med kristen människosyn.
Också Israel har en speciell betydelse. Jag vill att Finland inte dömer, -
utan välsignar Israel, så Israel inte blir en stötesten för oss.
Det är fyra år sedan jag ställdes inför de här frågorna.
Jag insåg att trots att jag haft viljan -
hade jag inte haft kraft och mod att förverkliga det.
Det pågick också en djupare process om vilket jag skrev en bok.
Jag behandlade tankarna och tänkte på den position jag befinner mig i -
och insåg att det inte handlar om mina egenskaper utan om Guds vilja.
Det är Hans ledning. Genom detta fick jag ett slags tema -
som finns i en sång av Pekka Simojoki.
Jag kunde lita på att ända hit har jag kommit i Hans kraft, -
morgondagen känner jag inte. Gud har hand om sina tokar, Han får föra -
vart Han vill. Jag vill ännu mer överlåta mig åt Guds ledning.
Mina egna intressen och mål får komma i andra hand.
Gud får leda mig till de platser dit Han vill föra mig -
Hans namn till ära. Jag vill vara salt och tydliggöra för människor -
att det största i livet är att komma in i Guds rike, känna Jesus Kristus -
och bli Guds barn. Jag vill för min del förmedla det.
Mitt liv som troende har hittills haft tre delar.
Från barndomen och laestadianismen har jag många kära minnen.
Jag hoppas och tror att kristenheten i norr -
och alla kristna i landet ännu en dag hittar varandra över gränserna.
Det ber jag för, liksom för andlig väckelse i Finland, -
så att Andens vindar sveper över landet så vi blir ett i Kristus.
När jag var något under 20 år var det dags att upptäcka den personliga tron.
Det var en viktig tid av sökande.
Sedan har jag tidvis fått fundera över mina egna värderingar -
och tillvägagångssätt och vara inför Gud och be om ledning.
Det kanske viktigaste av dessa tillfällen var fyra år sedan när jag -
kom fram till att man ska vara aktiv, men inte liksom i egen kraft -
utan lita på att vår himmelske Far har omsorg -
när vi är trogna det Han kallat och sänt oss till.
Tänker vi på Bibelns stora män så har vi haft det enkelt, tänk på apostlarna!
De var villiga att sätta allt på spel och litade på -
att Gud har omsorg. Det är ju just det som gör dem beundransvärda -
i det avseendet att deras tillit och tro var så starka. Hos oss är det smått -
trots att vi till det yttre har allt i välfärdssamhället.
Det ber jag för egen del att jag kunde överlåta mig mer -
och vara ledd av Gud så att det jag gör -
skulle vara Honom till ära.
-Heaven TV7 har grundat en bemannad studio -
i Jerusalem och vi kommer att få se många program därifrån.
Hannu, utöver idrott och jobbet som europaparlamentariker, är du -
även en vän av Israel.
Var har kärleken till Israel fått sin början?
- Det kommer från barndomshemmet, min far var och är israelvän.
Som ung följde han med Israels vandring mot självständighet -
under åren 1947-48. Man hörde och läste om händelserna.
Som ung kristen var han bekant med Israel genom Guds Ord.
Ur den synvinkeln såg han ifall Guds plan kan förverkligas och så vidare.
Kan profetiorna uppfyllas? Därifrån kommer det. Jag kommer ihåg -
hur jag som liten pojke, i den strikta musikkulturen med "Sions sånger" -
och lite klassisk musik... -Violin passade inte?
-Hemma gick det bra men inom rörelsen förändrades värderingarna.
Nu har det vänt igen, men då var det en period av viss kärlekslöshet.
Man måste gå vidare genom sådant.
Också hemma var musikkulturen "sträng". Det fanns en låt -
som pappa ändå köpt och det var Carolas inspelning av "Jerusalem".
Den fick vi spela trots att musikstilen ansågs lite olämplig -
i familjens dåtida terminologi. Sången är fortfarande väldigt vacker.
Det fanns något fascinerande i den.
När jag sedan studerade i Tammerfors och hade möjlighet att samarbeta -
med Ulla Järvelä, hon var då riksdagsledamot, då blev det mer -
personligt och sedan när alla förutsägelser -
kom fram om att Sovjetunionen kommer att falla -
och judars aaliyah och utflyttningar skulle följa...
Jag kommer ihåg när Steve Lightle talade i Tammerfors -
och efteråt sa jag till min hustru att Sovjet faller ju inte.
Det är ju alldeles... - Vi har kommit en lång väg sedan dess!
- Jag sa att om det händer så är det inte genom mänsklig kraft -
utan Gud som uppfyller sina profetior -
och då vill jag vara med. När det sedan hände fördjupades åtagandet.
-Att välsigna Israel. -Ja, att välsigna Israel.
När jag valdes till riksdagen fanns det tydligt i mitt sinne.
Jag har fått uppleva fantastiska saker i Israel som riksdagsledamot och -
gällande Israel och har sett Guds speciella ledning.
-Hur kan en finländsk kristen välsigna Israel?
Är det genom att köpa israeliska Jaffa-apelsiner?
Har du några tankar?
-Det är centralt och viktigt att be för Israel.
Att välsigna är också att förmedla sanningsenlig information -
och att älska det judiska folket. De har haft det svårt i många generationer -
genom historien. Det judiska folket har gett oss Jesus och gett oss mycket -
också i övrigt.
Vi vill stöda, välsigna och be för att Gud också i Israel -
slutför Sin plan. Israel har en speciell roll i Guds frälsningsplan.
I det avseendet är det viktigt att be och välsigna -
också med tanke på inställningar så att vi inte går med i alla -
de rörelser som föds som motarbetar Israel både politiskt och ekonomiskt.
Självklart kan man köpa israeliska produkter och resa dit osv.
Hjärtats inställning är huvudsaken. Vi ber att Gud ska föra Sitt verk -
till fullbordan. Vi är den generation som fått se aaliyah och exodus.
Man skulle tro att det får folk att öppna ögonen och se hur Gud -
förverkligar Sin plan i denna tid och med Israels folk.
- Vår tid börjar bli knapp. Har du avslutningsvis några tankar -
om hur en butter, finsk man som inte talar mycket om tro, -
har du tankar om hur en sådan modigt kan välsigna sitt eget land -
så att vi får se ännu en väckelse och den klara kopplingen mellan -
hem, tro och fosterland, och vår himmelske Far.
Hur ska vi få se detta folk förvandlas?
-Vi måste be om väckelse, vi behöver den. Många människors ögon -
håller på att öppnas. Bland allt välstånd finns mycket illamående.
Människor har det ekonomiskt sett bra, men på det andliga planet -
saknar livet innehåll, mål och riktning.
Om vi vill ha ett tillfredsställande liv med en riktning -
så kan vi få det genom tron.
Gud har skapat oss till Sin avbild, inom oss har vi den längtan.
Vi behöver modigt lyssna till hjärtats röst.
Vi ska lyssna när Gud kallar och ta emot det, inte vara rädda för -
vad andra tänker omkring oss. Gud har omsorg om de sina.
I Hans närhet finns överflöd och liv, framtid och hopp.
Det gäller att modigt och ärligt -
ge sitt liv till Gud och vara viss om att det är den bästa investering -
man kan göra i livet. Det ger djup och bredd -
och ett evigt hopp. -Fantastiskt!
Kan du i en mening berätta vad du gläds mest över just nu?
-Jag gläds över min familj och mina närmaste. När jag i dag kom -
från Cambridge och talade med min son på telefon -
gladdes jag över att Gud i Sin nåd gett mig en familj -
och jag ber att vi tillsammans ska få vandra på Hans vägar och en dag -
få fira den eviga festen tillsammans i himlen.
-Tack Hannu, att du kom som gäst.
Ett glatt hjärta har ständigt fest! Låt oss be.
Tack, käre himmelske Far, att Du håller Dina händer över vårt land.
Vi tackar för att väckelsens vindar ska få nå varje hem.
Att vi än en gång skulle se hem, tro och fosterland -
och Dig Jesus, som huvud i varje hem. Välsigna Hannus arbete -
i alla hans uppgifter. Tack Kristus att Ditt sinne får verka -
och vi får se väckelse. Välsigna oss i Ditt namn.
Välsigna varje hem och varje barn. Amen.
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle