SAMTAL
Välkommen till programmet "samtal".
Jag är Anna-Maija Poméll och gäst är Anne Miettinen från Australien.
Välkommen Anne, till Finland och Heaven TV7:s studio. - Tack.
- Trevligt att vara här, som omväxling till den heta väderleken.
- Händelserna nu under 2007 har varit intressanta.
Du har gjort missionsarbete på öarna utanför Australien.
Berätta för oss vad som hänt där.
- Under det närmaste året, eller med börjar redan tidigare, har Herren -
påbörjat ett djupt arbete. Gud har låtit saker och ting hända snabbare -
när det gäller mig, säkert också när det gäller andra.
Han har gett mig Asien och där pågår nu en liten väckelse.
Sammalunda med stillahavsöarna utanför Australien.
De finns många; Vanuatu, Fiji, Tonga, Papua-Nya Guinea etcetera.
- Var har du senast varit?
- Nu innan jag kom till Europa kom jag från Tonga.
- Hur var det på Tonga? - Det var ganska intressant.
Jag har en sekreterare som heter Eva Wedell i Australien.
Innan Tonga var vi till Filippinerna och hon frågade vart härnäst?
Hon sa att Herren talat om ett land, men hon berättar inte vilket.
"Om Herren nämner samma land åt dig så ska vi resa dit."
Jag var inte genast redo att resa, men sa att jag ska be.
Herren sa tydligt "Tonga".
Jag sa att var månntro ligger Tonga?
"Det är landet Herren talade om!" skrek Eva och beställde biljetter.
- Det gick snabbt. - Ja, vi hade inga kontakter -
men visste att när Herren talar om ett land ordnar Han resten också.
Så gick det.
Det är svårt att hitta Tonga på kartan.
Det omfattar 172 öar, varav fyra huvudöar.
Vi valde två av dem.
Vi tog ett flyg till Nya Zeeland och flög därifrån till en huvudö i Tonga.
Till Nuku'alofa.
Där fick vi kontakter. Egentligen fick vi dem redan i Auckland.
Vi såg en person från Tonga, man känner lätt igen dem på svart klädsel -
och invirade i en slags matta.
Jag gick fram och frågade om personen kom från Tonga.
Jag presenterade mig som missionär -
och han svarade glatt att han är president på Church of Tonga (kyrka).
Där fick vi rätt kontakt av Herren.
- Ska du inom en när framtid igen till Tonga?
- Jag fick kontakter och behöver nog resa dit snart.
Herren öppnade kyrkor för oss -
och först i staden Nuku'alofa träffade vi ägaren till en tv-studio.
Det var en ung, pånyttfödd man som ärvt stationen av sin far.
Han frågade efter en stund om han kan göra en timmes intervju.
Jag lovade göra det om jag får tala vad jag vill och det gick han med på.
Jag skulle på slutet få be för invånarna på Tonga.
Programmet sändes över hela Tonga och där började det.
Sedan flyttade vi till en av de andra huvudöarna.
Där fick vi nya kontakter.
Herren öppnar till både de högsta och de lägsta platser -
och jag sa till Eva att det vore roligt att träffa kungen över Tonga.
Tonga har alltid varit en monarki och aldrig lytt under Storbritannien -
som Australien och många andra öar.
Så en dag bjöds vi in till kungen.
Herren började öppna en väg till de höga platserna.
- Jag har sett ett fotografi där du sitter mellan kungens väktare.
- Ja. Helt kort - vi hade tagit in på ett billigt resandehem -
bredvid ett fint hotell.
En dag när vi gick förbi hotellet såg vi en massa beväpnade väktare.
Året innan gjordes ett försök till statskupp på Tonga.
Jag undrade om det var något liknande och frågade vakterna -
varför det inte fanns väktare på vårt boende. Han sa att kungen är där.
Då frågade jag om man kan få komma över på kaffe. De blev förvånade -
och sa att riktigt så går det inte till.
På kvällen bad jag med Eva, det måste finnas ett sätt -
att bli inbjudna till kungen.
Nästa dag var allt stängt utom ett ställe.
Det var ett strandcafé. Vi brukade äta där och hade träffat en person där.
Jag berättade om mitt önskemål och fick till svar att -
han känner kaptenen på en segelbåt med vilken kungen nästa dag -
ska segla till en ö. Han ska tala med kaptenen.
Efter en liten stund hade vi fått en inbjudan.
Tongas tidigare kung var pånyttfödd, men det var inte den nya kungen.
Så öppnades nya vägar och vi är inbjudna till flera ställen.
Några ord ännu om försöket till statskupp.
Ungdomar försökte ta kungamakten -
och få till stånd en annan slags demokrati.
Det var ungdomar som förvisats från Nya Zeeland, Australien och Amerika -
på grund av brott. Till kulturen på Tonga hör att alla tillhör en familj -
och en kristen gemenskap, även om de inte är pånyttfödda kristna.
Regeringen började därför utreda vilken gemenskap är ansvarig -
för att inte ha kontrollerat sina ungdomar.
Överraskande nog var mer än 50% av upprorsmakarna mormoner.
Skolsystemet på Tonga har rasat och mår dåligt.
Mormonerna har byggt gratis skolor -
och dimitterar årligen ut nya mormonmissionärer -
och jag tänkte att det här går inte för sig. Jag frågade efter tomter -
för att grunda ett daghem. Invånarna får inte sälja mark åt utlänningar -
men via ägaren till tv-kanalen -
fick vi tillgång till en stor tomt invid studion. Ska vi bygga här, sa han?
Nu byggs det där. Herren har satt mig att bygga skolor i fattiga länder -
och den första är på Filippinerna.
- Hurudant är läget på Filippinerna just nu?
- Nu har andra årgången inletts.
De första barnen gick ut skolan i fjol.
De hade "dimittering" där bland annat bildningsministern var närvarande.
Det är den första kristna skolan där.
Skolan grundades för föräldralösa barn som inte har tillgång till skola.
Jag grundade först ett barnhem, sedan första klass.
Tanken är att bygga ut efter hand när det kommer in pengar.
Jag vill inte överföra dem till statlig skola för de har alla kommit till tro.
På Filippinerna är skolan i princip gratis, men dagvård och förskola -
kostar. Det utesluter människorna i slummen och de fattiga.
De blir då en grogrund för terrorism.
Om de inte går i skolan, lär sig läsa eller räkna, har de inget annat -
alternativ än att delta i "peoples army" eller folkets armé, -
som styr över många öar och orsakar mycket skada.
Nu har dessa barn en framtid. Jag hade inga pengar, bara en idé.
Jag predikade evangelium och frågade barnen -
vad de önskar sig? I väst hade de nog önskat sig bilar eller dylikt, -
men de önskade att de skulle få gå i skola. Där började det.
Gud var med i allt.
- Är arbetet och skolorna på Filippinerna -
något som kommit till blixtsnabbt?
- Inte alls. Jag vill inte ge en sådan bild att jag kom dit och så "poff"!
Det hände inte plötsligt, det behövdes fyra år av arbete.
Herren gav mig först Manila.
Jag kände ägaren till "Joshua care", en filippinsk dam.
Hon gav oss telefonnummer till kontakter, och platser.
Eva och jag jobbade först i den organisationen.
Vi sökte barnen i avfallsstaden, där bor en miljon människor utan hopp.
De föds och dör där på avfallspåsar.
Barn bor också på gravgårdar.
Katolikerna har för vana att bygga stora katakomber med tak -
och barnen bor där på kistorna. Jag inledde ett matprogram så de fick mat.
De har varken litteratur eller bilderböcker.
"Seven flames" hade precis gett ut min bok "min himmel".
Med hjälp av bilderboken samlade jag barnen -
och första gången samlades 300 barn runt mig.
Jag läste boken och berättade att det finns hopp.
Det finns mer än du ser här. Många av barnen är utan mat i 3-4 dagar.
De dör, det finns varken läkare eller mediciner.
Hoppet tändes i deras hjärtan. Jag berättade om Jesus -
och att det finns en himmel för barn.
När jag frågade vem vill komma dit ville alla det. Jag tänkte att -
det kan ju inte stämma, så jag kontrollerade -
om de förstod vem Jesus är och de sa att de gör det.
Sedan öppnades arbetet upp där och jag sa till Herren -
"sänd mig till platser dit ingen annan vill gå".
Herren gav mig ön Mindoro.
Det är svårt att ta sig dit, terrorismen råder, och jag bad Herren sända mig-
till en sådan stad dit ingen annan vill gå.
Han talade om öns huvudstad Mamburao -
och första året var staden stängd, ingen vågade sig dit.
Jag kände en pastor som jag uppmuntrade flytta till Mamburao.
Han flyttade, tog över en övergiven kyrka.
Räknar man med hela hans familj var de nio personer.
Det var farligt att bo där och han skrev åt mig till Australien att -
"hjälp, du fick idén, kom fort hit och hjälp!" Vi reste dit, höll möten -
och har hållit möte runt hela ön. Här föddes kontakterna och idéer.
Jag gick längs stränderna och såg de övergivna barnen; något måste göras.
Vi höll möten. Gud helade människor, lama steg upp, -
tumörer försvann och det drog mer folk. Nu har kyrkan 170 medlemmar.
De kommer alla från slummen.
Först grundades en skola som är alldeles gratis.
En gratis skola drar till sig människor.
En kostnad betalar de varje vecka -
och det är om barnen har mostrar, fastrar, farbröder, någon släkting -
som vill att barnen går i skolan, så måste de delta i Bibelstudium -
och det gjorde de alla. Nu har de kommit till tro.
Förra månaden höll jag den första bibelskolan där.
Skolan växer, där är nu tre klassrum, -
ett bibliotek, ett kök där man kan laga mat, en liten butik av bambupinnar -
där man kan dela ut mat, och tre klasser.
Först är "nursery" eller daghem, -
och två första klasser. Tanken är att det ska växa vidare.
Det har Herren visat mig, men vi får se hur långt pengarna räcker.
Jag uppmanar alla att ta tag i de idéer Herren ger, det är tid för idéer.
- Det verkar vara så att när Gud ger idéer öppnas dörrar.
- Gud öppnar när man tar första steget.
Jag tror det är en tid lik den när israelerna lämnade Egypten.
Gud lät israelerna vinna popularitet bland egyptierna.
De gav dem silver, guld och allt de behövde.
Herren sa att vi lever i den sista tiden och Han låter troende få popularitet.
Han upphöjer troende företagares ekonomi, ger idéer, lyfter idrottare, -
lyfter kändisar, därför att predikande av evangelium kräver pengar.
Det sker inte gratis. Eva och jag är väldigt anspråkslösa där vi rör oss -
och bor i bambuhyddor. Det finns inte alltid vatten eller toalett.
Inga bekvämligheter. Men man vänjer sig.
Vi lever som lokalbefolkningen, därför lyssnar de på oss och tar emot.
En speciell kärlek har vi fått för barn och unga, där börjar väckelsen.
Det är nu väckelse i Mamburao. Den började på ett rätt märkligt sätt.
- Hur då?
- Senaste jul var jag omringad av barn -
tills en liten gosse drog mig i armen och sa att där är en liten pojke.
"Han vill gå". Varför går han inte då, undrade jag, och jag såg -
en större gosse släpa en 7-åring längs sanden. Han var förlamad.
Han placerade honom i sanden och sa att också han vill gå.
Det hänger ju inte på mig. Jag såg att pojken var mycket rädd.
Jag sa att jag ber för honom, och jag märkte att han hade hjärtfel.
Hjärtat blev helat och jag sa att han skulle be förmyndaren ta honom -
till kyrkan. Där kan jag be mer. På något sätt stal han mitt hjärta.
Han kom modigt från slummen, den äldre släpade den yngre.
Plötsligt kom kunskapens ord ur mig: "Du kommer att gå". Det fanns ju -
andra förlamade och sjuka där också, men det gällde honom.
Pojken kom till kyrkan och mitt hjärta värkte allt mer för honom.
Jag sa till mamman att jag vill ge pojken vad han än önskat sig -
till födelsedag eller så, någon leksak. Han kunde inte nämna något.
Så sa han att han skulle vilja gå och kunna gå i skola.
Jag sa att jag kan hjälpa med skolan, men Gud ska lära dig gå.
Det var en fattig familj, de saknade till och med mat, så jag bad mamman-
meddela senare om de kommer att tänka på något de behöver.
Via läraren fick jag i februari veta -
att Nikos, pojkens, mamma -
vill ha en rullstol för hon orkar inte längre bära pojken.
Jag sände pengar och kyrkan köpte en rullstol från Manila.
Jag skickade meddelande att han inte ska bli för bekväm, han ska ännu gå.
Jag kämpade med mig själv. Jag hade fått kunskapens ord av Herren -
att pojken ska gå, så hur kan jag ge honom en rullstol?
Herren sa att jag ska låta Honom verka. När stolen anlände till staden -
visste jag att det var den enda de sett i hela staden.
Där finns ca 100 trehjuliga motorcyklar.
Nu fanns även Nikos tvåhjuliga rullstol.
Hela staden ville se den och där satt den lilla pojken.
Man kom från omkringliggande områden för att se rullstolen.
Tack vare det mindes de alla Niko.
Rullstolen liksom öppnade hjärtat hos människor i staden -
och allt fler kom till kyrkorna. De såg att de kristna gör någonting.
Det var konkret.
För ett par veckor sedan fick jag ett glatt brev och foton av läraren -
som skrev att hela Nikos familj och släkt blivit frälsta -
tack vare rullstolen, det har kommit mer människor från staden -
och det har blivit väckelse i slumstaden.
När de rullade ut Niko i sin rullstol ur kyrkan -
steg han plötsligt upp och började gå!
Guds ord gick i fullbordan.
Gud använde rullstolen för Sina syften. Sådana under sker där.
- Väldigt intressant hur Gud -
sätter ett ljus i en rullstol så människor samlas.
Så gör Han ett under efter en tid.
- Vi människor har ibland annorlunda uppfattning, ibland religiösa sådana, -
om hur Gud borde handla.
Men när du lär dig lyssna till Gud... Han kan handla på sätt som -
för oss känns lustiga. Han plattar till våra religiösa mönster.
Han skrotar dem, de passar inte Honom. Människan gör mönster.
Gud ger väckelse och de som har öppna hjärtan tar emot den.
Människan börjar "förbättra" den så den blir en väckelserörelse.
Ett antal år senare är det bara rörelsen som finns kvar.
Så gick det också på Tonga och närliggande öar.
När kapten Cook i tiderna lade an vid Tonga -
och kom dit med en segelbåt med hög mast, fick han smeknamnet -
"mannen som stiger ner från himlen", för masterna nådde ända till himlen.
De var redo att ta emot kristendomen.
Invånarna på Tonga var så ivriga, att de evangeliserade öarna intill.
Nu händer det motsatta. Från kring- liggande öar evangeliseras Tonga.
Där finns bara rörelsen kvar.
Tonga och närliggande öar ligger på mitt hjärta.
- Du ska under hösten igen besöka öarna där.
Kan du berätta något om planerna?
- Visst. Det var ganska skojigt, tre möten föll på varandra en söndag.
Jag undrade vilken jag skulle välja bort.
Det andra mötet kom så nära det första att jag tänkte att jag -
inte hinner slutföra det första. Ändå kände jag att jag ska dit.
Det var en kyrka för folk från Fiji som bor på Tonga.
Jag fann mig själv i morgonkyrkan klockan 9 och tänkte att det är en -
mycket liten församling med ett trettiotal människor.
Fattade jag rätt beslut? Jag höll predikan. Gud har humor.
På ett ställe i predikan sa jag att Gud har kraft. Rummet började skaka.
Ojdå, tänkte jag, och församlingen såg mitt förvånade uttryck.
Pastorn kom fram och sa att det var nog en jordbävning.
Det var inte som när Petrus satt i fängelse och marken skakade.
Det öppnade ändå upp. Pastorns fru kom och sa att hon ringt sin syster -
och sagt att jag är rätt person att komma till Fiji.
På Fiji skulle de på hösten ha "womens aglow" -konferens -
där alla öns kvinnor skulle samlas, också från kringliggande öar.
Det skulle vara i Ratu ratu någonstans mitt på ön.
"De vill ha dig som huvudtalare." - Varför inte, sa jag.
Från en ringa början öppnades en stor väg.
Hon sa att hon också har kontakter till Vanuatu, kommer du också dit?
Ö efter ö har öppnats.
Jag trivs bra där och känner mig hemma i stillahavskulturen.
- Du har även berättat om hur många barn kommit till tro på Filippinerna.
- Ja, det började smått, men under förra året -
har 2 000 barn kommit till tro. Jag har styrt dem till lokala kyrkor -
för det räcker inte bara med omvändelse, det krävs vidare vård.
Lokala kyrkor har fått fler själar att ta hand om -
och alla kyrkor har öppnats, oavsett samfund.
Det är just för att jag sänder dit nyfrälsta och de har fått väckelse.
Det är inte en kyrkas grej, men jag grundade också tre kyrkor där.
De är "seven flames" kyrkor, på områden där inga kyrkor fanns.
Jag har grundat 54 kyrkor på Papua-Nya Guinea.
Först sände Herren mig att grunda kyrkor, men nu har det blivit mer -
arbete bland barn. Det är lätt att grunda kyrkor.
- Är det så? - Så är det. Jag kör runt med motorcykel för vägar finns inte.
Som ung hade jag motorcykel. De här är från efterkrigstiden,inga fina saker.
Men de rullar. Vi kör runt i bergsbygden med någon ung pastor -
eller någon som kan det lokala språket.
Vi knackar på i husen och frågar om det finns några sjuka där.
Oftast är alla sjuka. Jag ställer dem på rad och säger att Gud helar sjuka.
Var hel i Jesu namn. Gud uppfyller Sitt Ord -
och människor blir helade. Jag frågar om de har någon kyrka, om de vill -
lära känna Jesus? De svarar ja, men har ingen kyrka. "Ska vi grunda en?"
Den här personen kan vara er pastor. Så går det till. Där är bra pastorer -
som reser runt i bergen och besöker platser.
Så har arbetet börjat växa.
- Väldigt intressant. Tyvärr har vi bara lite tid kvar.
Har du något ord från Herren för Finland?
- Innan jag reste samlades ett antal profeter.
Lördagar samlas profeter i mitt hem, vissa reser fem timmar för mötet.
Där var en profet som sa att Anne, nu är det året -
som man profeterat om för dig för 30 år sedan. Tiden har kommit -
för det land där du föddes. Jag väntar med spänning vad ska hända här.
Jag tror Herren reserverat väckelse för Finland.
Vilka öar jag än rest till har jag alltid träffat lokalbefolkning.
Jag har frågat vem gett dem den kristna tron.
"Tja, det var en ljushårig, mycket tystlåten man, -
någonstans norrifrån". Finländare har varit här också, brukar jag tänka.
Finländare är envisa och ger sig inte.
I motgångar är finländarna sega -
och vägrar flytta på sig som i andra världskriget.
"Amerikaner och engelsmän får dra sig undan, -
men vi far ingenstans. Jag har byggt den här kojan och stannar här."
Jag tror Herren ger Finland väckelse och sänder ut många.
Det finns många länder i Asien och egentligen hela Europa -
där finländare kan arbeta.
- Tack för denna uppmuntran, Anne Miettinen.
Det var allt för denna gång. God fortsättning till dig.
Översättning: Eva Fredriksson-Lidsle Heaven TV7