o
David Pawson, tervetuloa Suomeen! - Kiitos.
Osallistuitte Nokia Missionin keskustelutilaisuuteen, -
jonka aiheena oli kaste.
Monet katsojat haluaisivat kuulla mielipiteitänne kasteesta, -
joka on tällä hetkellä maassamme kuuma keskustelunaihe.
Onko teidät kastettu vauvana?
Kyllä. Siitä on todistuskin.
Muuta en siitä sitten muistakaan.
Isoisäni kastoi minut.
Perheeni kuului hyvin tunnettuun metodistisukuun.
Metodistit kannattavat lapsikastetta.
Isoisäni oli metodistipappi.
Alunperin ajattelin ryhtyä maanviljelijäksi.
Herra kutsuikin minut koko- päiväiseen hengelliseen työhön.
En tuntenut muita tunnustuskuntia. Liityin metodistien palvelukseen.
Pappiskoulutuksen saaneena toimitin lapsikasteita.
Alkuvuodet kuluivat aidan sillä puolella.
Olette käsittääkseni muuttanut näkemyksiänne? Miksi?
Se onkin melkoinen tarina. Se tapahtui Arabiassa.
Metodistikirkko lähetti minut sotilaspastoriksi -
Britannian ilmavoimiin.
Tehtäväni oli paimentaa sieluja ilmavoimissa.
Minut lähetettiin Adeniin, Jemeniin.
Piirini ulottui Arabiassa Adenista aina Bahrainiin.
Siellä tapahtui kolme asiaa.
Ensinnäkin menin naimisiin.
Ensimmäinen asia, josta juttelin tulevan vaimoni kanssa, oli kaste.
Vaimoni oli kastettu vauvana.
Hänen siskostaan oli tullut baptisti.
Sisko oli lähetystyössä Afrikassa Angolassa.
Vaimoni oli alkanut miettiä omaa kastettaan.
Hän tuli kysymään neuvoani, vaikken tiennyt itsekään.
Tapasimme ja rakastuimme kasteen merkeissä.
Vaimoni oli ensimmäinen, jolle annoin uskovien kasteen, -
mutta ei mennä asioiden edelle.
Oma lapsemme syntyi pian Arabiassa.
Jouduimme miettimään omien lastemme kastetta: -
kastammeko heidät vai mitä teemme?
Kasteasia puhutteli hyvin henkilökohtaisella tasolla, -
kun kyseessä oli oma lapsi.
Kastettiinko teidät uudelleen?
Palataan siihen kohta.
Arabiassa ollessani havaitsin toiseksi, -
että kristityksi kääntyneet muslimit murhattiin.
Se ei tapahtunut, kun he julistautuivat kristityiksi, -
liittyivät kirkkoon tai näyttäytyivät Raamatun kanssa.
Heidät murhattiin heti, jos he kävivät kasteella.
Aloin pohtia, miksi muslimit suh- tautuivat kasteeseen niin vakavasti
Käsitin, että muslimit tiesivät kasteesta paljon enemmän kuin minä.
Muslimeille kaste merkitsi vanhan elämän hautaamista.
Siksi kasteella käynyt oli petturi, joka ansaitsi kuoleman.
Kolmanneksi työni lentosotamiesten kanssa ei tuottanut aluksi hedelmää
Olin tottunut naisten ja lasten seurakuntiin.
Pohdin, miten saisin miehet kiinnostumaan Sanasta.
Herra kehotti opettamaan heille Raamatusta.
Pohdin, että niinhän minä teenkin.
Herra sanoi, että opetan tekstejä, jakeita, osasia Raamatusta.
Ryhdyin käymään läpi koko Raamattua alusta loppuun -
kolmessa kuukaudessa.
Miehet innostuivat Raamatusta.
Raamatun kokonaisuus piirtyi elävänä miesten mieliin.
Tutkin antaumuksella kastetta.
Etsin Raamatusta jokaisen kasteesta kertovan kohdan.
Kastetta ei mainita Vanhassa testamentissa.
Uudessa testamentissa on 31 kasteesta kertovaa kohtaa.
Kun loin kokonaiskuvan 31 kohdasta, minä järkytyin.
Huomasin, etten ymmärtänyt kasteen merkitystä lainkaan.
Olin hyväksynyt kirkon perinteen enempiä kyselemättä.
Minä jopa harjoitin kirkon perinteitä.
Sitten törmäsin ongelmiin.
Huomasin olevani väärässä.
Käsitin, etten voi enää kastaa vauvoja, -
en omia enkä muidenkaan.
Oletan, että kävit silloin itsekin kasteella.
Kyllä. Aloin pohtia omaa kastettani.
Kirkon näkökulmasta olin saanut kasteen.
Aloin miettiä, olinko saanut kasteen Jumalan näkökulmasta -
ja tukevatko Raamatun 31 kohtaa omaa lapsikastettani.
En löytänyt tukea lapsikasteelle, joten olin pulman edessä.
Minua ei kastettu uudelleen. Minusta kastetta ei voi uusia.
Se on ainutlaatuinen tapahtuma.
Lopulta käsitin, ettei kasteeni ollut Uuden testamentin mukainen.
Kaikki sanoivat, että menen kasteelle uudelleen.
Itse olin sitä mieltä, että olin menossa kasteelle ensi kertaa.
Haluan korostaa tätä seikkaa.
Jokaisen uskovien kasteelle menevän on käsitettävä, -
että uskovien kaste ei ole uusi eikä toinen kaste, -
vaan että lapsikaste ei ollut oikea kaste.
Melkoinen päätös metodistipapilta.
Mitä se merkitsi elämässäsi?
Se merkitsi kriisiä.
Voinko ensin puhua kasteestani? - Toki.
Minut kastettiin pienessä pohjois- englantilaisessa baptistikirkossa.
Eräs ystäväni toimitti kasteen.
En oikein tiennyt, mitä odottaa ja mitä tuleman piti.
Tiesin vain, ettei lapsikasteeni merkinnyt mitään.
En muistanut siitä mitään.
Kirkossa oli kasteallas.
Allasta ei varmaankaan ollut käytetty pitkään aikaan.
Allas oli vihreänä homeesta.
Kun laskeuduin altaaseen, näin näyn.
Näyssä oli Jordanvirta ja vehmas Jordanlaakso.
Koin näyssä, että Jeesus oli käynyt Jordanvirrassa juuri ennen minua.
Se oli ihmeellinen näky!
Koin seuraavani Jeesusta.
Jeesus sai kasteen 30-vuotiaana Jordanvirrassa.
Näin ihmeellisen näyn, joka vei minut kauas Jordanvirralle.
Seurasin Jeesusta ja toimin kuten Hän.
Kokemus oli yksinkertainen mutta hyvin merkityksellinen.
Altaan vihreäksi värjäytyneet seinät olivat siinä isossa osassa.
Kaste merkitsi paljon, ja se aiheutti elämässäni kriisin.
Toimenkuvaani metodistipappina kuului kastetoimituksia.
Olin luvannut niin pappisvihkimyksessä.
Olin luvannut noudattaa Sanaa ja metodistikirkon sakramentteja.
Olin vannonut valan.
Miten se vaikutti työhösi?
Kerroin metodistikirkon johdolle, etten voi enää toimittaa kasteita.
Minut vietiin kurinpitolautakunnan eteen.
Se oli melkoisen huvittavaa. Lautakunnassa oli professori, -
joka oli kirjoittanut uskovien kastetta puoltavan kirjan.
Minulta kysyttiin syytä mielenmuutokseen.
Vastasin lukeneeni professorin kirjan.
Lautakunta oli tyrmistynyt. Professori punastui.
Lautakunta ei voinut erottaa minua tehtävästäni.
He eivät voineet kieltää minua.
He lupasivat antaa minulle avustajan, -
joka toimittaisi kasteet puolestani.
Omatuntoni pysyisi puhtaana.
Vastasin, ettei se kävisi laatuun.
Sanoin saarnaavani vastedes metodistikirkon oppeja vastaan.
Se aiheuttaisi ristiriitaa.
Ilmoitin eroavani metodistikirkosta.
Lautakunta oli iloinen päätöksestäni.
Palattuani kotiin sanoin vaimolleni, -
että joudumme luopumaan työstäni, eläkkeestäni ja talostamme.
Vaimoni sanoi: "Haluan, että aviomieheni tottelee Jumalaa."
Kävi niin, että viikon kuluttua meillä oli upouusi talo.
Olin baptistikirkon pastori.
Se oli ihmeellistä.
Käsitin silloin, että työnantajani oli Herra, ei kirkko.
Sain palkkani Herralta. Hän nimitti minut työhöni.
Olen ollut Jumalan työssä siitä lähtien.
Mainitsit liittyneesi baptistikirkkoon.
Miten se tapahtui?
Huomasin, ettei omatuntoni sallinut minun toimia metodistipappina.
Haeskelin sopivaa kirkkokuntaa.
Pohdin, mitkä Englannin kirkkokunnat -
kannattivat Uuden testamentin mukaista kastekäsitystä.
En löytänyt ainoatakaan.
Eikö ainoakaan? - Ei. Se oli merkillistä.
Kirkot jakautuivat kahteen ryhmään.
Kaikissa hyväksyttiin puolet Uuden testamentin kastekäsityksestä.
Opetuksessa oli painotuseroja.
Löysin vain yhden sopivan tunnustuskunnan Amerikasta.
Sen nimi on "Churches of Christ" (eräs helluntailainen seurakuntaliike).
Sillä oli pieniä kannattajakuntia Englannissa, -
mutta ne eivät olleet merkittäviä.
Jatkoin etsimistä.
Baptistit sentään harjoittivat Uuden testamentin kastetta -
niin kuin minä sen ymmärrän.
Baptistien opetus ei vastannut kaikessa UT:n kastetta, -
mutta baptistikirkossa oli se etu, -
että jokainen seurakunta on itsenäinen.
Baptistikirkossa ei ole yhteistä korkeinta päättävää elintä.
Siellä pystyin siis harjoittamaan ja opettamaan UT:n kastetta.
Siellä ei vaadittu sitoutumista tiettyihin oppeihin.
Baptistikirkko on suuri tunnustuskunta Britanniassa.
He ottivat minut avosylin vastaan.
Minut valtuutettiin töihin.
Siitä alkoi urani baptistipappina.
Nykyään sanon, että olen metobaptikaani.
Metodistit vihkivät minut, baptistit valtuuttivat minut -
ja kaksi anglikaanipiispaa rukoilivat työni puolestani.
Olen siis metobaptikaani.
Opetan helluntailaisia, katolisia ja kaikkia siltä väliltä.
Puhut usein Uuden testamentin kasteesta.
Mitä tuo käsite tarkoittaa?
Koetan selittää sen niin lyhyesti kuin voin.
Ensinnäkin se tarkoittaa upotuskastetta.
Kreikan sana 'baptizo' merkitsee upottamista nesteeseen.
Sillä ilmaistaan viinilasin upottamista viinimaljaan -
ja laivan uppoamista, ei laivan vesillelaskua.
Sillä ilmaistaan myös villan värjäämistä.
Villahan kastetaan väriaineeseen.
Sen vuoksi Uuden testamentin kaste on upotuskaste.
Jopa ortodoksikirkossa vauvat kastetaan upotuskasteella.
Siellä tunnetaan kreikan sanan merkitys.
Se ei tarkoita pirskottamista eikä valelemista.
Uudessa testamentissa sanotaan, -
että Johannes kastoi Ainonissa, Salimin lähellä, -
missä oli runsaasti vettä.
Uuden testamentin kastekuvaukset ovat selkeästi upotuskasteita.
Se oli ensimmäinen asia.
Sitten kohtasin paljon tärkeämmän kysymyksen, -
miksi kastetta tarvitaan.
Silloin käsitin, -
että kasteessa yhdistyy Jumalan ja ihmisen toiminta.
Kasteessa tarvitaan sekä Jumalan että ihmisen toimintaa.
Kirkkokunnat jakaantuvat kahteen seuraavaan ryhmään: -
Toiset korostavat Jumalan työtä kasteessa.
Heistä ihmisellä ei ole kasteessa osaa eikä arpaa.
Sen nojalla he voivat kastaa vauvoja.
Heistä kaikki on Jumalan ansiota.
Toisaalla ovat helluntailaiset ja monet baptistit.
He korostavat ihmisen toimintaa kasteessa.
He pitävät kastetta kuuliaisuuden merkkinä ja todistuksena uskosta.
En ole kuullut baptistin saarnaavan Jumalan osuudesta kasteessa.
Olen kuullut sanottavan, että kaste on kuuliaisuuden teko.
Kaste on sitäkin, mutta se on myös paljon muuta.
Toiset kannattavat lapsikastetta sen nojalla, -
että kaikki on Jumalan ansiota.
Toiset kannattavat uskovien kastetta eli aikuiskastetta -
vedoten kuuliaisuuteen tai todistamiseen.
Missään tunnustuskunnassa näitä näkemyksiä ei yhdistetty -
niin kuin Uudessa testamentissa opetetaan.
Uudessa testamentissa kaste liitetään -
syntien puhdistamiseen, anteeksiantoon, pelastukseen, -
uudestisyntymiseen, vedestä ja Hengestä syntymiseen.
Ne kaikki ovat Jumalan työtä.
Uuden testamentin kasteeseen kuuluu kuitenkin myös ihmisen osuus.
Oikeanlaiseen kasteeseen tarvittaan UT:ssa neljä asiaa.
Vasta niiden jälkeen henkilö oli sopiva kasteelle.
Ensinnäkin henkilön täytyi kuulla evankeliumi.
Toiseksi henkilön piti uskoa evankeliumi.
Henkilön piti uskoa, että Jeesus on Jumalan Poika, -
että Hän kuoli syntiemme tähden -
ja että Hän nousi kuolleista kolmantena päivänä.
Ensin tämä evankeliumi piti kuulla, sitten se piti vielä uskoa.
Kolmanneksi henkilön piti tehdä parannus synneistään.
Henkilön piti käsittää, että hän oli tehnyt väärin Jumalaa kohtaan.
Synnit piti tunnustaa ja niistä piti kääntyä pois.
Parannuksenteko on ajatus, sana ja teko.
Neljänneksi henkilön piti huutaa Jeesuksen nimeä.
Vanha Ananias tuli tapaamaan Saul Tarsolaista, -
kun tämä oli kohdannut Jeesuksen Damaskoksen tiellä.
Herran kirkkaus oli sokeuttanut Saulin.
Ananias kehotti Saulia nousemaan, ottamaan kasteen, -
pesemään pois syntinsä ja huutamaan Herran nimeä.
Uudessa testamentissa nämä asiat tapahtuivat ennen kastetta.
Tarvittiin aina parannuksentekoa ennen kasteelle menemistä.
Joka uskoo ja saa kasteen, on pelastuva.
Ensin tarvittiin aina ihmisen toimintaa, -
johon Jumala vastasi.
Ei koskaan toisin päin.
Täytyy kysyä, voiko vauva tehdä nuo neljä asiaa.
Voiko vauva kuulla evankeliumin?
Voiko vauva ymmärtää ja uskoa sen?
Voiko vauva tehdä parannuksen?
En ole tavannut vielä ketään, -
joka väittää vauvan pystyvän parannuksentekoon.
Mitä syytä vauvalla olisi tehdä parannusta?
En ole myöskään kuullut vauvan huutavan Jeesuksen nimeä.
Näyttää hyvin epäloogiselta, -
että Uuden testamentin kaste olisi tarkoitettu vauvoja varten.
Tarvittiin aina ensin ihmisen toimintaa.
Vasta sitten hänet voitiin kastaa.
Sitten Jumala pystyi toimimaan kasteessa.
Haluan kysyä eräästä asiasta.
Usein korostetaan, että kaste on Jumalan armoa ja lahjaa.
Se on Jumalan ansiota. Puhuittekin tästä.
Sanoitte, että ihmiseltäkin vaaditaan tiettyjä tekoja, -
ennen kuin hänet voidaan kastaa.
Eikö se ole pelastusta tekojen kautta?
Mitä teoilla tarkoitetaan?
Kaste ei edellytä hyviä tekoja.
Se edellyttää kuitenkin ihmisen toimintaa.
Teko-sanaa käytetään laajalti väärin.
Jaak. 2:ssa sanotaan, että usko ilman tekoja on kuollut.
Martti Luther vihasi tuota jaetta.
Luther kutsui Jaakobin kirjettä 'olkiseksi epistolaksi'.
Silti se on osa Jumalan Sanaa.
Itse sanoisin, että usko ilman toimintaa on kuollut.
Usko on aktiivista toimintaa.
Parannuksentekokin on aktiivista toimintaa.
Se ei missään nimessä ole tekojen kautta pelastumista.
Perinteinen pelastusjae kuuluu: -
"Armosta te olette pelastetut uskon kautta."
Armo tulee Jumalalta. Usko on ihmisen toimintaa.
Kummatkin ovat tärkeitä.
Emme pelastu pelkän uskon tai toimintamme ansiosta.
Pelastumme uskon kautta.
Emme voi pelastua armosta ilman uskoa.
Usko on ihmisen osuus. Armo on Jumalan osuus.
Kun uskomme, armo pelastaa meidät.
Jumala vastaa aina meidän toimintaamme.
Jumala haluaa, että otamme nuo askeleet.
Sitten on toinen asia, jonka jo mainitsin.
Jumala ei voi antaa anteeksi, ellei ihminen ensin kadu syntejään.
Ihminen ei voi antaa toiselle anteeksi, ellei tämä kadu.
Jeesus sanoi: -
"Jos veljesi rikkoo sinua vastaan seitsemästi päivässä," -
"anna hänelle anteeksi, jos hän katuu."
Monet unohtavat tuon pienen ehdon.
Jumala ei voi antaa anteeksi, ellen tee parannusta.
Jumala odottaa, että tunnustamme syntimme, -
käännymme pois synneistämme, sanoudumme niistä irti -
ja sovimme mahdollisista korvauksista.
Jumala antaa anteeksi, kun teemme parannusta.
Katumus ja usko ovat ihmisen tehtäviä.
Niiden jälkeen armo voi meidät pelastaa.
Jos sitä kutsuu pelastukseksi tekojen kautta, se on väärinkäsitys
Uskoa ja katumusta ei kutsuta UT:ssa koskaan teoiksi.
Ne ovat ihmisen aikaansaamaa toimintaa.
Niillä ei voi ansaita tai saada pelastusta.
Niiden ansiosta Jumala voi osoittaa meille armonsa.
Monet sanovat, että armo tulee ensin.
Minun Uusi testamenttini ei puolla sitä näkemystä.
Armo on kaikkien saatavilla.
Ellemme tee parannusta ja usko, armosta ei ole hyötyä.
Puhutaan vauvojen kastamisesta.
Miksi sitä harjoitetaan monissa kirkoissa?
Yksinkertaisin selitys on, että niin on aina tehty.
Lapsia on kastettu hyvin kauan.
Sillä on pitkät perinteet.
Perinteet eivät ihan ulotu UT:n aikoihin, mutta melkein.
Tapa on siirtynyt sukupolvelta toiselle kirkossa ja perheissä.
Usein lapsikastetta toivovat isovanhemmat.
Tapa on siirtynyt eteenpäin.
On erilaisia syitä, miksi lapsia kastetaan.
Aiemmin uskottiin, että kastamaton vauva menisi Helvettiin.
Se on pahansuopa näkemys.
Keskiajalla uskomusta hieman pehmennettiin.
Alettiin opettaa, että kastamattomat vauvat -
menivät toiseen paikkaan, joka ei ollut ihan niin paha kuin Helvetti.
Paikan latinankielinen nimi oli limbus infantum, -
helvetin esikartano.
Vanhemmat pelkäsivät ja antoivat kastaa lapsensa.
Vanhemmat pelkäsivät tosissaan lastensa puolesta.
Opetusta on edelleen pehmennetty.
Metodistikirkon oppien mukaan kaste merkitsee, -
että Jumala rakastaa vauvaa ennen kuin vauva rakastaa Jumalaa.
Se on tietenkin totta, mutta minun Uudessa testamentissani -
kasteella ei ole sellaista merkitystä.
Tuohon uskomukseen minä kasvoin.
Sen mukaan kasteessa Jumala osoittaa armoaan lapselle.
Minusta syy ei ole pätevä, eikä sille löydy perusteita UT:sta.
Kasteella on pitkät perinteet.
Kautta kirkkohistorian on ollut myös niitä uskovia, -
jotka ovat harjoittaneet uskovien kastetta.
Heitä on usein ollut häviävän vähän. Heitä on myös vainottu.
Kaste ei ollut siis uskonpuhdistuksen uudistus, -
jonka Luther ja muut uskonpuhdistajat panivat alulle.
Kasteella on pitkät perinteet kirkkohistoriassa.
Luther ja Calvin jatkoivat katolisen kirkon kasteperinnettä.
Luther käänsi Raamatun saksaksi.
Yhä useammat ihmiset pystyivät lukemaan Raamattua.
Monet ottivatkin Uuden testamentin kasteen uudelleen käyttöön.
Heitä kutsuttiin ilkeämielisesti anabaptisteiksi.
Anabaptisti tarkoittaa suomeksi uudestikastajaa.
Se oli ilkeämielinen nimitys.
Hehän korostivat aikuis- kastetta ensimmäisenä kasteena.
Heitä vainottiin. Yksi vainoojista oli protestanttinen kirkko.
Rangaistuskeino oli hirvittävä: hukuttaminen.
Olen seisonut joen rannalla Sveitsin Zürichissä.
Siellä baptisteja hukutettiin, -
koska he kyseenalaistivat lapsikasteen harjoittamista.
Se on protestanttisen uskon- puhdistuksen synkkä puoli.
Protestantit hukuttivat protestantteja.
Se on merkillistä.
Katoliset olivat vainonneet protestantteja.
Nyt protestantit vainosivat omiaan.
Se on osa historiaa.
Itse nojaan mieluummin Kirjoituksiin kuin historiaan.
Niin nojasi Martti Lutherkin.
Kun Luther oivalsi Raamatun ilmoituksen, -
hän alkoi kyseenalaistaa monia kirkon perinteitä.
Kun Lutheria kuulusteltiin uudistusliikkeen keulahahmona, -
Luther sanoi: "Omatuntoni on sidottu Jumalan Sanaan."
"Tässä seison enkä muuta voi."
Luther vangittiin oman turvallisuutensa tähden.
Häntä piiloteltiin eräässä linnassa.
Olen Lutherin kanssa samoilla linjoilla.
Omatuntoni on sidottu Jumalan Sanaan.
Vaikka vauvoja olisi kastettu 1800 vuoden ajan, -
haluan silti seurata Raamatun ilmoitusta.
Raamatun tutkiminen sai alunperinkin mieleni muuttumaan.
Miksi Luther pitäytyi lapsikasteen perinteessä?
Vastaus on monimutkainen.
Uskon vastauksen liittyvän valtion- kirkon aseman säilyttämiseen.
Valtio ja kirkko olivat yhteen- liittyneinä vuosisatojen ajan -
Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa.
Lutherin uskonpuhdistukseen tarvittiin valtiovallan apua.
Valtioita pyrittiin muuttamaan protestanteiksi.
Lutherin ajan Saksa oli pienten valtioiden tilkkutäkki.
Kun valtionpäämies kääntyi, koko valtio muuttui protestanttiseksi.
Kansalaisuus ja kirkon jäsenyys olivat lähestulkoon sama asia.
Ihminen syntyi kumpaankin.
Ei voi olla valtionkirkkoa, joka kastaa uskovia.
Se ei ole mahdollista.
Jos valtionkirkko kastaa vain ne, jotka uskovat Jeesukseen, -
se ei ole enää valtionkirkko.
Kaikki eivät kuitenkaan tuo vauvojaan kastettaviksi.
Lapsikaste ja valtionkirkko kulkevat käsi kädessä.
Luther ei erottanut kirkkoa valtiosta.
Mitä sitten tapahtuu 2000-luvulla?
Valtionkirkot kuolevat.
Ne ovat hiipumassa kaikkialla.
Rohkea väite.
Kirkkojen asema muuttuu.
Jotkin kirkot selviytyvät muutoksesta ja kasvavat, -
mutta ne eriytyvät itsenäisiksi valtiosta, -
kuten kaikki vapaiden liikkeiden kirkot.
Muutoksesta selviytyvät kirkot jatkavat toimintaansa itsenäisinä.
Ne eivät ole riippuvaisia valtiosta taloudellisesti.
Mihin perustatte tämän väitteen?
Tilastoihin.
Englannin valtionkirkosta eroaa tuhat jäsentä viikossa.
Jotkin anglikaanikirkot kukoistavat.
Jos ajatellaan kokonaisuutta, valtionkirkko on hiipumassa.
Vapaiden suuntien kirkot kasvavat.
Ne ovat taloudellisesti riippumattomia valtiosta.
Meillä ei ole enää kovin paljon aikaa.
Löytyykö Raamatusta perusteita lapsikasteelle?
Onhan meille varattuna toinen keskustelutuokio?
Säästäisin tämän aiheen mieluummin seuraavaan kertaan.
Onko mielestänne väärin kastaa lapsia?
Mielestäni se on väärin.
Se on haitallista.
Voin mainita yhden tilastoihin perustuvan tosiasian.
Suomalaisista 90 prosenttia on saanut lapsikasteen.
Alle kolme prosenttia käy kirkossa. Missä vika?
Kasteella ei näytä olleen mitään vaikutusta?
Jos mietitään haittoja...
Tai mainitsenkin ensin erään seikan.
Lapsikaste ryöstää ihmiseltä kasteen kokemuksen ja muiston.
Kaste merkitsee valtavan paljon sellaiselle, joka muistaa sen -
ja joka on vapaaehtoisesti ja tietoisesti saanut kasteen.
Sitä ei koskaan unohda.
Lapsikaste ryöstää ihmisiltä tuon kokemuksen.
Ihmisiltä kielletään kasteen kokemus, -
koska joku muu on muinoin päättänyt asiasta heidän puolestaan.
Se aiheuttaa suurta jännitettä.
Lapsikasteen suurin haitta on se, -
että sillä väitetään jotakin, joka ei ole totta.
Sanotaan, että ihminen on kristitty, koska hänet on kastettu.
Sanotaan, että hän on pelastettu ja Kristuksen oma, -
vaikka hän ei itse asiassa ole sitä.
Se luo vääränlaista turvallisuudentunnetta.
Aihe on erittäin mielenkiintoinen, -
mutta valitettavasti ohjelma-aikamme on lopussa.
Jatkamme keskustelua seuraavassa jaksossa.
David Pawson, kiitos, että tulitte ohjelmaamme.
Suomennos: Marianne Tenetz