Toora käsud kehtivad veel tänagi,
kuid ainult Jeesuse õpetuse kohaselt.
Gershon Nerel - "Iisrael Jumala plaanis".
Neljas grupp - samaarlased, olid segarahvas,
kes elasid Galilea ja Juudea vahel.
Kui Jeesus reisis Galileast Juudamaale, Jeruusalemma
ja sealt tagasi Galileasse, läks ta läbi Samaaria.
Samaarlased elasid siin juba 700 aastat eKr.
Nad olid segunenud teiste sinna elama asunud paganarahvastega,
kuid nad võtsid omaks usu ühte Jumalasse, Iisraeli Jumalasse,
ja aktsepteerisid ainult Toorat, viit Moosese raamatut.
Nad pidasid mõningaid juudi pühakirjade traditsioone,
kuid Jeesuse ajal hoidsid nad juutidest eemale
ja juudid hoidsid eemale samaarlastest.
Loeme Piiblist, et kord, kui Jeesus Samaariast läbi läks,
rääkis ta ühe Samaaria naisega iseendast,
et Tema on maailma ja elu valgus.
Seejärel rääkis Jeesus ka mõnede samaarlastega
ning jäi nende juurde kaheks päevaks.
Seejärel loeme, et ka paljud samaarlased uskusid Jeesusesse.
Kuid tol ajal hoidusid samaarlased lahku rabinistlikest juutidest,
judaismi peavoolust.
Tegelikult on neil Uues Testamendis hea reputatsioon,
sest meil on lugu halastajast samaarlasest,
kes tuli ja hoolitses haavatu eest teel Jeerikosse.
Esseenide grupp elas peamiselt Juudea kõrbes Surnumere rannikul.
Arvatakse, et Surnumere põhjaosast Qumranist leitud kirjarullid
ja õpetused kuulusid esseenidele.
Esseenid keskendusid lihtsale elule -
nad elasid kogukondades linnast väljas.
Nad sõid ja töötasid üheskoos.
Nad töötasid harilikult oma kätega.
Mõned neist kopeerisid Pühakirja tekste
oma raamatukogudes Surnumere aladel.
Nad olid üks religioosseid gruppe teise templi perioodil.
Ühte Jeesuse jüngrit hüüti seloot Siimonaks -
Shimon ha'kanai.
Ta kuulus arvatavasti selootide hulka,
kes elasid maal aastakümneid enne templi hävitamist.
Nad olid patriootilised, natsionalistlikud juudid,
kes võitlesid Rooma valitsuse vastu maal.
Nad olid vahel valmis juutide iseseisvuse taastamiseks
roomlasi ka tapma.
Roomlased nimetasid seloote ehk nn mässajaid sikariootideks.
'Sica' oli väike nuga või pistoda, mida nad riiete all peitsid
ja aeg-ajalt roomlaste tapmiseks kasutasid.
Seloodid - 'kanaim', tegutsesid peamiselt enne templi hävitamist.
Ka Josephus Flavius kirjeldab neid.
Need olid kuus peamist religioosset rühmitust tol ajaperioodil.
Peamine religioosne, sotsiaalne ja ka õiguslik institutsioon
oli Uues Testamendis selgelt mainitud Sanhedrin.
'Sanhedrin' tuleb kreekakeelsest sõnast 'synedrion',
mis tähendab kogenud vanemate, tarkade ja õpetlaste nõukogu,
assambleed või kogunemist.
Enamus infot Sanhedrini kohta saame Talmudist,
kus on konkreetne traktaat, mis kirjeldab kuidas see toimib,
kuidas see moodustatakse jne.
Üldiselt koosnes Sanhedrin kahest osast -
suurem neist, 71-liikmeline, tegeles tähtsamate teemadega,
nagu seadusandlus.
Suur Sanhedrin kogunes vaid Jeruusalemmas templialal.
Väiksem 23-liikmeline Sanhedrin kogunes lisaks Jeruusalemmale
vajadusel ka teistes väiksemates paikades maal
ning tegeles juudi rahva seaduste ja reeglitega.
Sanhedrin oli juudi rahva kõrgeim organ.
Jeesuse ajal ei olnud Sanhedrinil õigust kedagi hukata,
selle pidid nad jätma roomlaste hooleks.
Sanhedrin eksisteeris ja tegutses ka pärast templi hävitamist 70 AD.
Sanhedrin kolis Jeruusalemmast Javnesse ja tegutses seal.
Hiljem kolis Sanhedrin Tsipporisse ehk Sepphorisse Galileas,
ning lõpuks Tiberiasse, kus see tegutses 5. sajandi alguseni AD
Bütsantsi ajastul.
Nii palju siis Sanhedrinist.
Lisaksin, et kaasaegse Iisraeli viimasel kümnendil
on püütud Sanhedrini ellu äratada.
Mõned ortodokssed rabid kogunesid Tiberiases
ja taasrajasid Sanhedrini, kuid sellel puudub üldine heakskiit.
On siiski huvitav, et püütakse äratada ellu
seda juudi maailma iidset religioosset institutsiooni.
Toimetaja: Hanna Partanen
Eestikeelne tõlge: Monika Jaaguri