Jeesus rukoili Isää, että kristityt olisivat yhtä ja rakastaisivat toisiaan.
Viime vuosikymmeninä onkin käyty dialogia ja etsitty ykseyttä -
katolilaisten, ortodoksien ja protestanttisten välillä.
Sitä kutsutaan ekumeniaksi. Mutta sitäkö Jeesus halusi?
Se on aiheenamme tänään. Tervetuloa mukaan!
ETULINJASSA
Olen Daniela Persin, ja vieraanani on Per-Arne Imsen.
Tämä on viides ja viimeinen ohjelma, jonka teemme yhdessä tällä erää.
Per-Arne Imsen on pastori ja raamatunopettaja.
Hän on myös kirjoittanut kirjan nimeltä Ei muita jumalia.
Tervetuloa, Per-Arne! - Kiitoksia.
Nämä viisi ohjelmaa perustuvat pitkälti kirjaasi Ei muita jumalia.
Kirjassa on valtavasti materiaalia näistä kysymyksistä.
Siksi teimme nyt nämä viisi ohjelmaa -
sekä kaksi ohjelmaa jo kolme vuotta sitten, kun kirja ilmestyi.
Silloin puhuttiin synkretismin vaaroista ja uskontodialogista.
Nyt olemme jatkaneet samansuuntaisilla aiheilla.
Kahdella edelliskerralla puhuimme Marian ja pyhimysten palvonnasta.
He ovat kuolleet, ja Raamattu kieltää rukoilemasta ja palvomasta vainajia.
Isän luo on vain yksi tie: Jeesus. Raamattu sanoo sen hyvin selvästi.
Olemme puhuneet myös uskontojen sekoittamisesta, -
etenkin katolilaisen kirkon edustaman kristinuskon -
ja muiden uskontojen sekoittamisesta -
ja myös yhdessä rukoilemisesta muiden uskontojen edustajien kanssa.
Tänään puhumme ekumeniasta -
itseään kristityiksi kutsuvien kirkkokuntien välillä.
Se on aiheenamme. Puhumme Ruotsin tilanteesta,-
mutta myös yleisemmin ja vähän historiankin näkökulmasta.
Aloitetaan sanojen määritelmistä.
Mitä sana ekumenia tarkoittaa? Mistä se tulee?
Se tulee kreikan oikumene-sanasta.
Se tarkoittaa asuttua maailmaa eli koko maailmaa.
Millaisissa yhteyksissä sanaa käytetään Raamatussa?
Sitä käytetään evankeliumeissa, kun kerrotaan, -
että keisari Augustus antoi käskyn verollepanosta koko maailmassa.
Siinä käytetään oikumene-sanaa.
Esiintyykö oikumene-sana silloin, kun Jeesus tai Paavali puhuu ykseydestä?
Ei. Sitä ei käytetä koskaan ekumenia-sanan nykymerkityksessä.
Sanalla tarkoitetaan maailmaa tai koko maailmaa.
Kun puhutaan kristittyjen yhteydestä, -
käytetään ekklesia-sanaa, joka tarkoittaa maailmasta erotettuja.
Ulos kutsuttuja, voisi myös sanoa. Toinen paljon käytetty sana on pyhät.
Sekin tarkoittaa maailmasta ulos kutsuttuja, Jumalalle pyhitettyjä.
Siinä on toinen ajattelutapa. - Todellakin.
Voitko kertoa jotain ekumenian historiasta?
Sen voidaan sanoa alkaneen keisari Konstantinuksesta.
Hän kutsui koolle ekumeeniset kirkolliskokoukset.
Taustalla oli poliittinen ajatus koota koko Rooman valtakunta -
ja löytää sille jokin yhteinen sementti pitämään se kasassa.
Oli tärkeää, kun kristinuskosta oli tulossa valtionuskonto, -
että kristityt olisivat yhtenäisiä ja saman johdon alaisia.
Johto taas alistettiin keisarille, jotta hän kykeni pitämään kaiken kasassa.
Taustalla oli siis poliittinen ja kirkkopoliittinen ajattelu.
Siitä ekumenia-sana juontaa.
Ekumenian taustalla on nimenomaan politiikkaa ja kirkkopolitiikkaa.
Keskiössä on käytännössä aina hierarkkinen ajattelu, -
ei yleinen pappeus eikä veljeys, josta Uusi testamentti puhuu, -
tai se, että joka kaupungissa oli seurakunta.
Järjestelmä muuttuu hierarkkiseksi, ja kaiken tulee totella Roomaa.
Onko tämä muuttunut? Eikö suunta ole sama nykyajankin ekumeniassa?
Ajattelu on täsmälleen samaa.
Taustalla on oikeastaan vallanhimo, -
vaikka usein mainitaan Jeesus ja se rukous, -
jonka Hän rukoilee Joh. 17. luvussa.
Se nostetaan usein esille ekumeniasta puhuttaessa.
Mutta ei Jeesus puhu ekumeniasta.
Jeesus rukoilee siinä Isää, -
että opetuslapset ja kaikki maailmasta uloskutsutut olisivat yhtä.
Olen itse kokenut paljon yhteyttä, -
jota voi kokea uskonystävien kanssa, -
ovat he mistä päin maailmaa tahansa, mistä kansasta tai kielestä tahansa, -
jos käännytään Isän puoleen Jeesuksen kautta ja ylistetään Häntä.
Yhteys syntyy, kun noudatetaan Sanaa ja janotaan totuutta ja Jumalaa.
Silloin yhteys syntyy.
Yhteys syntyy harvoin, jos sitä yritetään rakentaa vain vaakatasossa.
Olen ollut mukana lukuisissa sellaisissa yhteyksissä.
Syntyy kaikenlaisia kiistoja ja riitoja.
Sen sijaan Hänessä välillemme syntyy yhteys automaattisesti.
Totta. Hengen yhteyden ja järjestetyn ekumenian välillä on valtava ero.
Hengen yhteys pyritään säilyttämään rauhan yhdyssiteellä (Ef. 4:3).
Jo olemassa yhteys tulee säilyttää.
Ekumeniaa taas yritetään luoda neuvottelupöydässä.
Ne ovat kaksi eri asiaa.
Neuvotellaan siitä, mikä on uskomme pienin yhteinen nimittäjä tai oppi.
Meidät on kuitenkin kutsuttu uskomaan koko Sanaan, sen totuuteen. - Aivan.
Sanaan uskovilla on yhteys.
Toki voi olla pieniä eroja vähäisempien kysymysten tulkinnassa, -
mutta ei oleellisissa kysymyksissä pelastuksesta, Jumalasta -
ja Raamatun arvovallasta.
Luen vielä raamatunkohdan, jota äsken siteerasin, Joh. 17:14:
"Minä olen antanut heille sinun sanasi, ja maailma vihaa heitä, -
koska he eivät ole maailmasta, niin kuin en minäkään maailmasta ole.
En minä rukoile, että ottaisit heidät pois maailmasta, -
vaan että sinä varjelisit heidät pahasta. [...]
Pyhitä heidät totuudessa; sinun sanasi on totuus."
Kyse on paljolti Jumalan sanasta, uskollisuudesta ja rakkaudesta siihen.
Joissain yhteyksissä Hengen yhteydestä puhutaan siten, -
että meidän ei tule piitata niinkään Sanasta, koska se erottaa meidät.
Meidän tulee vain kuunnella Henkeä ja olla yhtä Hengessä.
Silloinkin voidaan mennä harhaan, kun ei haluta tietää Sanan totuutta, -
vaan haetaan jotain muuta ja voidaan joutua jonkin muun hengen vietäväksi.
Toisen kristuksen valtaan.
Jeesus oli tarkka. Hän sanoi, että Jumala haluaa rukoilijoita, -
jotka rukoilevat Häntä Hengessä ja totuudessa. Ne kuuluvat yhteen.
Se on täysin vastakkaista aikamme kulttuuriympäristölle, -
jonka mukaan ei ole olemassa mitään totuutta.
On sinun totuutesi ja minun totuuteni. Kaikki on suhteellista. - Juuri niin.
Totuus on yksityisasia, totuutta on joka lähtöön.
Ei se niin ole. Jos meillä on kristillinen usko ja usko Raamattuun, -
sille on ilman muuta olemassa peruskehys ja mallikuva.
"Sinun sanasi on jalkaini lamppu ja valkeus tielläni."
Raamatusta me etsimme suuntaa.
Hierarkkinen kirkko on vainonnut niitä, jotka haluavat pitäytyä Sanaan.
Sitä tapahtuu idässä ja lännessä sekä katolisessa että ortodoksikirkossa.
Molemmat kirkot ovat vainonneet ja edelleenkin vainoavat niitä, -
jotka eivät alistu hierarkkiseen järjestelmään -
ja Raamatulle vieraisiin oppeihin, -
vaan haluavat pysyä puhtaassa Sanassa.
Joitakin on jopa tapettu ja kidutettu vuosisatojen saatossa, -
ja sitä tapahtuu nykyäänkin.
Puhuimme viimeksi niistä, jotka eivät suostu palvomaan Mariaa.
Meksikossa he menettävät työnsä ja kotinsa ja maansa.
Samankaltaista tapahtuu monissa muissa katolisissa maissa -
ja myös ortodoksisissa maissa. Senkin haluamme tuoda esiin.
Vainoa tapahtuu useimmiten siellä, missä kirkolla on enemmistöasema.
Samoin kuin islamin valta-alueilla sorretaan uskonnollisia vähemmistöjä.
Vähemmistössä se on rauhan uskonto ja hyvää pataa kaikkien kanssa.
Samoin katolinen ja ortodoksikirkko.
Samoin toimi luterilainen kirkko Ruotsissa, kun se oli enemmistönä.
Se vainosi baptisteja ja helluntailaisia.
Uskovien kasteelle halunneet karkotettiin maasta.
Hierarkkisissa kirkkorakenteissa piilee usein tämä vallanhimo.
Juuri niin.
Näen ekumenian takana poliittista vallanhimoa.
On murheellista, kun se pääsee vaikuttamaan ja vallalle.
Politiikan ja uskonnon kytkös on aina huono.
Näemme sen luonnollisesti muslimimaissa, mutta muuallakin.
Uskonnon varjolla sorretaan toisinajattelijoita.
Uskon, että Jumala on tarkoittanut, -
että seurakunta on seurakunta ja politiikka on politiikkaa.
"Antakaa keisarille, mikä keisarin on, ja Jumalalle, mikä Jumalan on", -
kuten Jeesus sanoi. Mennään sitten siihen ekumeniaan, -
joka tuli selvästi esille, kun paavi osallistui -
reformaation 500-vuotispäivän juhlintaan Ruotsin Lundissa.
Kiintoisa kysymys on, mitä he juhlivat.
Tietääkseni katolinen kirkko ei ole perunut yhtään oppiaan -
tai sitä kirkonkirousta, jonka se langetti Lutherille -
niiden teesien tähden, jotka hän naulasi kirkon oveen.
Juuri niin.
Reformaation ja Lutherin ja 1500-luvun tapahtumien aikaan -
katolinen kirkko käynnisti vastauskonpuhdistuksen.
Niin syntyivät jesuiitat, -
jotka lähetettiin valloittamaan maailma ja alistamaan se paavin valtaan.
Ja palauttamaan protestoijat paavin valtaan.
On todellakin outoa, että vietettiin reformaation 500-vuotisjuhlaa.
Paikalla oli paavi, joka on jesuiitta.
Hän siis edustaa liikettä, joka on tehnyt kaikkensa -
torjuakseen reformaation ja sen saavutukset.
Nyt hän juhli Lundissa. Mitä hän oikein mahtoi juhlia?
Kenties sitä, että he tavallaan voittivat lopulta.
Paavi toivottaa aina tervetulleeksi takaisin kotiin.
Kodilla hän tarkoittaa Roomaa.
Paavi puhuu nykyisin veljistä. Hän on vähän muuttanut puheenparttaan.
Hän puhui aiemmin tuhlaajapojasta, -
jonka tuli palata vanhemman veljen luo tai isän kotiin.
Mietitäänpä, mitä Luther ja muut uskonpuhdistajat vastustivat.
Esimerkiksi anekauppaa.
Aneita ostamalla saattoi ostaa oman tai sukulaistensa pelastuksen -
tai lyhentää kiirastulessa vietettävää aikaa, -
joka sekin on Raamatulle vieras oppi.
Pyhimysten palvontaa.
Sitä että paavi olisi Kristuksen sijainen ja auktoriteetti.
Kaikkia perinteitä.
Luther ja muut uskonpuhdistajat vastustivat monia asioita.
Eikä niitä ole peruttu, vaan ne on vahvistettu kirkolliskokouksissa.
Totta, oikeastaan mitään ei ole peruttu.
Nyt muka ollaan yhtä mieltä siitä opista, -
että ihminen tulee vanhurskaaksi yksin uskosta.
Silti katolinen kirkko ei peru yhtään opinkohtaansa, -
se vain lisää uusia oppeja.
Jos tarkastellaan katolilaisuutta ja kaikkia sen eri oppeja -
ja kaikkea, mitä kirkkoisät ja kirkon opettajat ovat sanoneet, -
oppineinkaan katolinen teologi ei saa niistä tolkkua.
On paljon asioita, jotka eivät voi mitenkään olla samaan aikaan totta.
Kuten pelastus yksin uskosta Jeesukseen.
Samaan aikaan sitä pidetään harhaoppina, johon uskovat tuomitaan.
Sekin sanotaan katekismuksessa. Molemmat eivät voi olla totta.
Sanotaan myös, ettei pelastusta ole roomalaiskatolisen kirkon ulkopuolella.
Senkin ohella on muita oppeja, jotka ovat sen kanssa ristiriidassa.
Katolilaisuudelle on tunnusomaista, että se on täynnä ristiriitaisuuksia.
Roomalaiskatolisen ja luterilaisen kirkon välille on solmittu asiakirja.
Sen alkupykälissä todetaan jo ennen kuin selitetään, -
miten niiden oppeja on yritetty yhdistää, -
heti kärkeen sanotaan selvästi, että se mitä sovittiin -
Trenton kirkolliskokouksessa 1500-luvulla, pätee edelleen.
Sen päätöksiin sisältyy myös kaikkien protestanttien tuomitseminen.
En tiedä, miten noita asiakirjoja pitäisi lukea.
Niissä on viittauksia väitteisiin, joiden sanotaan olevan voimassa.
Muualla tekstissä taas sanotaan jotain, mikä on sen kanssa ristiriidassa.
Siinä on monia selittämättömiä asioita.
Aivan. He myös sanovat, että protesti on ohi.
Miten se voisi olla ohi, kun samat harhaopit ovat edelleen voimassa.
Miten protesti voisi silloin olla ohi?
Siinä täytyy olla jotain niin kokonaisvaltaista, -
joka on niin hirveän tärkeää, -
että hintaan mihin hyvänsä pitää voida osoittaa jokin asiakirja, -
joka todistaa, että seisomme rinta rinnan.
Ykseys ja laveus ovat niin tärkeitä.
Kaikki oppeihin liittyvä joutuu kumartumaan ja alistumaan -
tämän kaikenkattavan motiivin alle.
Se motiivi on ekumeeninen.
Olemalla ekumeeninen saa tavallaan oikeutuksen.
Ykseys-sanalla ei kuitenkaan ole mitään itseisarvoa.
Kyse on siitä, mistä ollaan yhtä mieltä ja mistä on sovittu.
Olemmeko yhtä Hengessä, vai yritämmekö luoda jotain olematonta?
Siitä on kyse. - Aivan.
Sitten on ekumeniaa, jota voisi kutsua ystävyysekumeniaksi.
Tavataan usein, vietetään aikaa yhdessä ja syntyy ystävyyssiteitä.
Niinpä ei voida puhua harhaopeista, joita näkee toisen uskossa.
Se ei tunnu enää sopivalta.
Se on vakavaa, -
kun sitä tapahtuu aivan eri oppeja edustavien johtajien kesken.
Kuvaava oli eräs tapaaminen, -
jossa helluntaikirkon johto kävi dialogia katolisen kirkon kanssa.
Siis täällä Ruotsissa. - Kyllä.
He tapasivat kaksi kertaa vuodessa jossain kurssikeskuksessa -
ja yöpyivät siellä. Sitten kerrottiin, että meillä oli tosi kivaa yhdessä.
Söimme ja nauroimme yhdessä. Meillä on upea ystävyys.
Ajattelen, että jos tuollaista ystävyyttä rakennetaan, -
miten silloin voidaan puhua näistä kysymyksistä, kuten sanoit?
Ne ovat tavattoman tärkeitä ja vakavia kysymyksiä:
Mitä Raamattu sanoo? Mikä on totta? Mitä meidän tulee noudattaa?
Vai alistutaanko jonkin aivan vieraan opin alle.
Silloin nousee esiin esimerkiksi Marian palvonta, -
jossa rukoillaan vainajaa, mistä olemme puhuneet aiemmin.
Tai yleensäkin pyhimysten palvonta.
Tai rukoillaan yhdessä muiden uskontojen edustajien kanssa.
Sanotaan, että kaikki tiet vievät Jumalan luo -
ja kaikki uskonnot ovat Hänen innoittamiaan.
Ajaudutaan universalistiseen ajatteluun ja uskonyhteyteen -
monien uskontojen edustajien kanssa.
Sitten kokoonnutaan rukoilemaan toisten kristittyjen kanssa -
ja sanotaan, että nyt meillä on Hengen yhteys. Mistä hengestä silloin on kyse?
Siitä tulee aika jakomielinen tilanne.
Se on totta. Mutta se puoli siitä jakomielisyydestä -
näytetään juuri karismaatikoille ja helluntailaisille.
Sitä ei näytetä buddhalaisille tai Afrikan voodoo-palvojille.
Silloin näytetään toisia kasvoja.
Silloin näytetään, että ollaan kenties helluntailaisempia kuin helluntailaiset.
Se on minusta vakavaa, että nähdään osa ja luullaan sitä kokonaisuudeksi.
Sitä se ei todellakaan ole.
Herää kysymys, pyrimmekö näkemään ja ymmärtämään koko kuvan.
Mitä olemme yhdistämässä ja millaista yhteyttä rakentamassa?
Näitä kysymyksiä meidän pitäisi kysellä.
Inklusiivinen tapa suhtautua toisiin tarkoittaa kristillisissä yhteyksissä, -
että hyväksytään eri uskonkäsityksiä.
Eksklusiivisessa ajattelussa taas vain Jeesus on tie Isän luo.
Inklusiivinen ajattelu johtaa helposti seuraavaan askeleeseen.
Silloin ei enää voi olla todellista Hengen yhteyttä -
Raamattuun pitäytyviin uskoviin. Se ei sovi enää kuvaan.
Silloin inklusiivinen yhteys saattaa löytyä helpommin muihin uskontoihin.
Luen yhden kohdan kirjastasi.
Ruotsin kirkon arkkipiispa Antje Jackelén sanoi jokin aika sitten näin:
"Jeesus sanoo olevansa totuus, -
mutta Hän ei sano: 'Olen ainoa totuus.'
On päivänselvää, että muslimit ja kristityt rukoilevat samaa Jumalaa.
Tajuamme varmasti vastaisuudessa, -
että meillä on enemmän yhteistä muiden uskontojen uskovien kanssa -
kuin oman perinteemme uskovien kanssa."
En löydä sanoja kuvaamaan tyrmistystäni hänen sanoistaan.
Arkkipiispalle ilmeisesti hyvin läheinen teologi on juuri julkaissut kirjan, -
jossa hän julistaa suunnilleen niin, -
että Muhammed voidaan lukea kristinuskon profeettojen joukkoon.
Vaikka Muhammed sanoi, ettei Jumalalla ole poikaa.
Jos Muhammed sanoo niin ja hän on profeetta, -
hän pyyhkii pois Uuden testamentin.
Samoin Vanhan testamentin, jossa myös sanotaan monessa kohtaa, -
että Jumalalla on poika, kunhan vain tunnistaa nuo kohdat.
Nyt Muhammed samastetaan Vanhan testamentin profeettoihin.
Mutta Muhammed tuli vasta Jeesuksen jälkeen.
Ei hän silloin voi kiistää sitä, kuka Jeesus on.
Jeesus itse sanoo, että antikristus on se, joka kieltää Pojan, -
eikä hänellä ole Isääkään. Joten meillä ei voi olla sama Jumala. - Ei.
Niin se on. Tässäkin nähdään, että kaikki tämä puuhastelu ja näpertely -
oppikysymysten parissa ei sittenkään ole pääasia.
Kokonaistavoitteena sen yläpuolella on koota ihmiskunta.
Lopullisena tavoitteena on nähdäkseni luoda maailmanuskonto, -
johon kuuluvat kaikki.
Eri yhteyksissä tarvitaan lukuisia selityksiä, -
jotta mahdollisimman moni saadaan mukaan. - Aivan.
Nyt kuitenkin päätämme tämän viisiosaisen minisarjamme siihen, -
että Jeesuksella on toinen suunnitelma.
Hän vie morsiamensa, seurakuntansa, joka on yhtä Hänen kanssaan -
ja Hänen kaltaisensa, mukanaan täältä ikuisuuteen.
Olemme siis turvassa. Pysytään Hänen puolellaan -
ja annetaan Sanan veden pestä meidät puhtaiksi.
Kun olemme yhtä Hänen kanssaan, meillä on yhteys keskenämme.
Se yhteisö kasvaa ympäri maailman. Siitä saamme olla osallisia.
Jumalalla on suunnitelma, jonka Hän toteuttaa määräajan tullessa:
Yhdistää Kristuksessa yhdeksi kaiken taivaassa ja maan päällä. Halleluja!
Se on se oikea ykseys meillekin.
Tämä Kristus on Messias, joka tuli lihaksi.
Jumala tuli ihmiseksi, kuoli ristillä, nousi kuolleista -
ja istuu nyt Isän oikealla puolella -
ja palaa maan päälle tuomitsemaan eläviä ja kuolleita ja hallitsemaan.
Häneen me uskomme ja Häntä julistamme. - Aivan.
Kiitos mukanaolostasi, Per-Arne. Siunausta työhösi edelleen!
Iloitsemme yhteistyön jatkumisesta.
Lähetämme joka perjantai-ilta ohjelman teidän seurakunnastanne.
Iloitsemme, että saamme kuunnella opetusta teidän seurakunnastanne.
Kiitos myös teille katsojille! Olkaa siunattuja! Levittäkää näitä ohjelmia, -
jotta totuuden valo saa paljastaa ja voittaa pimeyden valheet.
Kiitos ja hei!
Olin mukana jo silloin, kun valtiolla oli radio- ja televisiomonopoli.
Silloin pystyi seuraamaan vain yhtä kanavaa.
Nyt ovet ovat auenneet uskomattomalla tavalla -
ja monet hyödyntävät sitä.
Himlen TV7 pyrkii hyödyntämään kaikkia mahdollisuuksia -
julistaa sanomaa Jeesuksesta. Tule sinäkin mukaan tähän upeaan työhön.
Voit tukea tämän ohjelman käännöstyötä:
SOITA: 0600 10070 (10,01 e + pvm) TILILLE: FI40 1112 3000 3427 89
VIITE: 2710 VASTAANOTTAJA: RISTIN TUKI RY
Suomennos: Aune Björkström