Monet aikamme raamatuntutkijat ovat sitä mieltä, -
evankeliumit on koottu jälkeenpäin.
Ne perustuvat osin tosiasioihin, -
joihin opetuslapset ovat lisäilleet omia teologisia pohdintojaan.
Keskustelemme professori Anders Gerdmarin kanssa siitä, -
voiko evankeliumeihin siis luottaa.
ETULINJASSA
Olen Daniela Persin, ja vieraanani on professori Anders Gerdmar.
Hän toimii professorina South Eastern University -yliopistossa Floridassa -
ja Uuden testamentin eksegetiikan dosenttina -
Upsalan yliopiston teologisessa tiedekunnassa.
Hän on myös Skandinavian teologisen korkeakoulun perustaja ja rehtori.
Siinä oli titteli poikineen. Tervetuloa. - Kiitos.
Olemme keskustelleet hiljattain ilmestyneen kirjasi pohjalta.
Kirjan nimi on Det står skrivet (On kirjoitettu).
Se käsittelee raamattu-uskoa vs. raamattukritiikkiä -
ja näitä kysymyksiä koskevaa tiedettä ja akateemista tutkimusta.
Kirja keskittyy lähinnä Uuteen testamenttiin, -
koska olet Uuden testamentin eksegetiikan dosentti.
Tällä kertaa tarkastelemme evankeliumien luotettavuutta.
Mitkä ovat tavallisimmat asiat, jotka kyseenalaistetaan -
evankeliumien raamattukriittisessä tutkimuksessa?
Evankeliumien ydinkysymys on oikeastaan: Kuka Jeesus on?
Johannes kirjoittaa evankeliumissaan kirjoittaneensa, -
"jotta te uskoisitte...", "jotta te uskoisitte...", "jotta te uskoisitte".
Sitten hän kuvailee Jeesusta, kuten kaikki evankeliumit.
On kiintoisaa, miten paljon tilaa evankeliumeissa annetaan -
kristinuskon keskeiselle ajanjaksolle:
Jeesuksen ristinkuolemalle ja ylösnousemukselle.
Niiden osuus on suhteettoman suuri.
Se osoittaa, mikä on ydin.
Evankeliumien Jeesus-kuvan kyseenalaistaminen on -
oikeastaan vahingollisinta kristinuskolle.
Silti juuri se on raamattukritiikin ytimessä.
Viimeksi puhuimme siitä, millä tavoin Jeesusta vastaan hyökätään.
Siksi emme enää palaa näihin kysymyksiin.
Olemme puhuneet myös siitä, että karsitaan kaikki yliluonnollinen -
materialistisen katsomuksen takia.
Vain aineellinen on todellista, se mikä on tässä maailmassa.
Mutta miten yliluonnollisen karsiminen vaikuttaa evankeliumien tutkimiseen?
Sillä on paljon merkitystä.
Raamattukritiikin syntyaikoihin vuoden 1700 tienoilla -
oli varsinkin eräs Reimarus-niminen tutkija.
Hänellä oli Jeesus-kuva, jota hän piti realistisena.
Sen mukaan Jeesus oli tavallinen ihminen tai upea viisauden opettaja.
Tätä kuvaa hän vertasi evankeliumien kuvauksiin -
kaikesta yliluonnollisesta, mitä Jeesus sanoi ja teki.
Sitä on siitä lähtien käytetty kuin taikavarpuna Jeesus-tutkimuksessa.
Verrataan aineellista ja meidän todellisuuttamme, -
jota pidämme normaalina, -
siihen mitä emme pidä normaalina evankeliumeissa.
Siitä tulee kriteeri, jonka perusteella kuoritaan esiin -
"historiallinen Jeesus". - Aivan.
Emme ole vielä käsitelleet kysymystä ajoituksesta.
Siinä taitaa olla paljolti kyse siitä, -
uskotaanko Jeesuksen voineen tietää asioita ennakolta -
ja ennustaa esimerkiksi temppelin hävityksen. Kerro vähän siitä.
Tämä on tosi tärkeä asia.
Jeesus puhuu Matteus 24:ssä ja sen rinnakkaiskohdissa siitä, -
mitä tulee tapahtumaan. "Tähän ei ole jäävä kiveä kiven päälle" jne.
Hän lausuu ennustuksen.
Raamattukritiikki ei kuitenkaan voi hyväksyä ennustusta.
Ei uskota yliluonnolliseen eikä ennustuksen toteutumiseen.
Tämä näkyy jo Vanhan testamentin tutkimuksessa.
Daniel ennustaa monia asioita, kuten hävityksen kauhistuksen.
Koska hänellä on monia tarkkoja ennustuksia tulevista tapahtumista -
ja ne toteutuivat, sanotaan, ettei niitä ole voitu kirjoittaa etukäteen -
vaan ne on kirjoitettu jälkikäteen.
Sitä kutsutaan nimellä vaticinium ex eventu, ennustus jo tapahtuneesta.
Eli tekaistaan ennustus jostain, joka on jo tapahtunut.
Aivan samoin tehdään Jeesuksen kanssa. Silloinkin kyse on temppelistä.
Kun Jeesus ennustaa, mitä temppelille tulee tapahtumaan, sanotaan:
"Tämä on ennustus tapahtuneesta."
Se vaikuttaa myös näkemykseen evankeliumien ajoituksesta.
Markuksen evankeliumi voidaan ajoittaa 60-luvun tienoille -
ennen temppelin hävitystä.
Muut evankeliumit tutkimuksen valtavirta ajoittaa -
vuoden 70 eli toisen temppelin hävityksen jälkeen.
Miksi et pidä tätä uskottavana?
Miksi se ei ole uskottavaa? Otetaan vaikka historioitsija Luukas.
Kuten olen aiemmin maininnut, -
juutalaiset tutkijat pitävät Luukasta hyvin tärkeänä historiallisena lähteenä.
Hän kertoi, miten synagoga ja synagogajumalanpalvelus toimivat, -
mitä synagogia tuohon aikaan oli jne.
He rakastavat historioitsija Luukasta.
Luukas mainitsee temppelin -
toistuvasti sekä evankeliumissaan että Apostolien teoissa.
Luukas rakasti temppeliä ja kertoi kernaasti siellä tapahtuneista asioista.
Mutta hän ei mainitse sanallakaan, että temppeli olisi hävitetty.
Sitä ei ole Uudessa testamentissa.
Evankeliumeissa on vain joitakin pikku juttuja, -
jotka saattaisivat viitata siihen, että temppeli oli hävitetty, -
mutta ne ovat niin epämääräisiä, että se on epärealistista.
Tutkija ei saisi argumentoida hiljaisuuden perusteella, -
sen perusteella, että jotain ei sanota, mutta toisinaan se on sallittua.
Jos minä vaikka sanoisin, että minulla on kaksi tytärtä, -
vaikka minulla on kolme ja rakastan heitä, se olisi outoa, eikö totta?
Minullahan on kolme rakasta tytärtä.
Jos sanoisin, että tyttäriä on kaksi, silloin hiljaisuus puhuu.
Juuri Uudessa testamentissa hiljaisuus puhuu, kun ei tavullakaan mainita, -
että temppeli, juutalaisen elämän keskus, olisi hävitetty.
Se viittaa siihen, että nämä Uuden testamentin osat ovat -
ajalta ennen temppelin hävitystä.
Heprealaiskirjekin puhuu preesensissä temppelissä tapahtuvista asioista.
Sitä on vaikea ajoittaa temppelin hävityksen jälkeiseen aikaan.
Temppelin hävitys on avainkysymys Uuden testamentin ajoituksessa.
Raamattukriittinen tutkimus ajoittaa ainakin Matteuksen ja Markuksen -
vuoden 70 jälkeen, usein vuosiin 80―90 jKr.
Johannes voidaan hyvin ajoittaa 90-luvulle.
Jotkut tosin argumentoivat Johanneksen paljon varhaisemmaksi.
Sillekin löytyy perusteita. - Aivan.
Koko ajoituskysymys siis oikeastaan kaatuu siihen, -
uskooko ennustuksiin ja siihen että Jeesus on voinut tietää. - Aivan.
Eli takana on ennakkokäsitys, -
tavallaan ennakkomielipide ja ajatus, -
että Hän ei ole voinut tietää, joten ajoitus on tehtävä sen mukaan.
Eli koko ajatus on tosi ohuen langan varassa. - Totta.
Puhuimme aiemmin tutkijan silmälaseista, tulkintakehyksestä.
Tutkija on tavallaan päättänyt, mikä on mahdollista ja mikä ei.
Pitämällä yliluonnollista ja toteutuvia ennustuksia mahdottomina -
hän on samalla päättänyt karsia pois nämä asiat -
ja ajoittaa asiat myöhemmiksi kuin oikeastaan olisi realistista.
Tärkein tutkija, joka kirjoittaa tästä asiasta kirjassaan -
Redating the New Testament (Uuden testamentin uudelleenajoitus) -
oli teologisesti melko liberaali.
Puhtaasti tutkimuksensa perusteella -
hän päätyi kuitenkin siihen, ettei näin voida enää ajatella; -
on paljon realistisempaa, että Uusi testamentti on varhaisemmalta ajalta.
Siitä päästäänkin kysymykseen suullisesta perimätiedosta.
Joku sanoi jotain, ja se siirtyi suullisena perimätietona, -
joka oli tuolloin hyvin tarkkaa, -
kunnes se on kirjoitettiin muistiin 60―70 vuotta myöhemmin.
Se oli aivan toista kuin jos se olisi kirjoitettu vaikkapa 20 vuoden kuluttua.
Toki. Me kuitenkin miellämme suullisen perimätiedon kuiskausleikkinä, -
jossa yksi ringissä kuiskaa jotain toisen korvaan ja niin edelleen.
Kun rinki on käyty läpi, asia on muuttunut aivan toiseksi.
Se oli aivan eri asia juutalaisessa perinteessä -
ja muissa Välimeren ympärysmaissa.
Niissä oli ulkoa opettelun perinne.
Ei ollut tietokoneita, eivätkä kaikki osanneet edes kirjoittaa.
Kirjurit olivat oma ammattikuntansa. Siksi tuolloin ei kirjoitettu paljon.
Sen sijaan asiat painettiin mieleen.
Juutalaiset olivat tavattoman tarkkoja ja eteviä muistiin painamisessa, -
varsinkin, jos rabbi oli sanonut jonkin asian.
Juutalaista perinnettä tunteva tietää, miten tarkasti rabbeja siteerattiin.
Rabbin opetuslapset painoivat sen pikkutarkasti mieleensä -
ja välittivät sen pikkutarkasti seuraavalle sukupolvelle.
Opetuslapset oppivat erilaisia muistitekniikoita, -
joiden avulla pystyi muistamaan pikkutarkasti.
Kun evankeliumeja alettiin kertoa, mitä Jeesus sanoi ja teki, -
oltiin alussa supertarkkoja siitä, -
että opetus siirrettäisiin sukupolvelta toiselle.
Näin tehtiin myös siksi, ettei mitään haluttu kirjoittaa muistiin.
Juutalaiset olivat tarkkoja siitä, mikä on kirjoitettu.
Jeesus ja apostolit olivat juutalaisia.
Muistiin ei kirjoitettu mitään, mikä olisi kilpaillut pyhien tekstien kanssa.
Sen sijaan asia siirrettiin suullisesti. Siksi siinä oltiin niin taitavia.
Juuri tämä ajattelu sisältyi luontevasti opetuslasten työnkuvaan.
Näin he tekivät ja välittivät opetuksen eteenpäin.
Sitten esimerkiksi Luukas alkoi koota näitä kertomuksia -
ja silminnäkijöiden kertomuksia ja kirjata niitä muistiin.
Näin syntyi Luukkaan evankeliumi.
Vielä nykyäänkin uskonnollisten juutalaisten piirissä -
lapset opettelevat ulkoa kokonaisia kirjoja, kuten Mooseksen kirjat.
Se on aivan käsittämätöntä.
Me opimme hädin tuskin muutaman jakeen ulkoa, he kokonaisia kirjoja.
Eli tapa on edelleen käytössä.
Evankeliumiteksteistä huomaa, -
että raamatunkohdasta sanottiin vain alku, -
kuten Jeesuksen lainatessaan ristillä Psalmia 22.
Alun siteeraaminen riitti, koska kaikki osasivat koko psalmin ulkoa.
Hänen tarvitsi sanoa vain alku, ja jatko muistui kaikkien mieleen.
Niin kuin meille voi käydä laulun kertosäkeen kuullessamme.
Koko laulu muistuu välittömästi mieleemme. Tämä on syytä muistaa, -
kun lukee evankeliumien ja Paavalin kirjeiden VT:n lainauksia.
Tästä tulee tärkeä strategia.
Meillä on historiallis-kriittinen ja liberaaliteologinen tutkimusperinne, -
joka kyseenalaistaa kaiken jopa Uudessa testamentissa.
On jopa sanottu, että on tosi hyvä, jos mikään ei ole historiallista, -
koska silloin kyse on vain uskosta. Aika erikoinen näkemys uskosta.
Täällä Upsalassa oli useampi tutkija, jotka paneutuivat aiheeseen -
ja etsivät tälle "vastavalkeita".
He alkoivat tutkia, miten Jeesuksen aikainen yhteisö toimi.
Tai rabbinistinen yhteisö?
Miten toimi ulkoa opettelu ja opetuksen eteenpäin siirtäminen.
Siitä todella tuli vastavalkea -
sille hyvin kriittiselle traditiolle, joka tuli varsinkin Saksasta.
Jeesus-tutkimuksen yhteydessä puhuimme väitteestä, -
että Jeesuksen puheista muistettiin ehkä sisältö, ei tarkkaa sanamuotoa.
Opetuksen ja suullisen perimätiedon siirron periaate ja tekniikat -
mahdollistivat kuitenkin sen, että sanottu voitiin muistaa tarkalleen.
Kyllä. Myös Raamatun tulkinnan metodeista oltiin tavattoman tarkkoja.
Se yltää yksityiskohtiin asti.
Kun Jeesus sanoo, ettei laista katoa pieninkään kirjain eikä piirto, -
hän tarkoittaa heprean kirjainten koukkuja.
Yksikään koukku ei katoa.
Se kuvastaa Hänen asennettaan, että kaikessa on oltava tarkkoja.
Jeesus sanoi kuulijoilleen:
"Te olette kuulleet sanotuksi... mutta minä sanon teille..."
Heille Jeesus oli kaikkien aikojen suuri rabbi.
Hän toi uuden ilmoituksen ja selityksen.
Ilman muuta opetuslapset tekivät kaikkensa oppiakseen ne ulkoa.
Heillä on myös saattanut olla pienet vahataulut ja kynä, -
jolla he kirjoittivat muistiin avainsanoja ulkoa opettelun tueksi.
Ulkoa opittua alettiin kertoa eteenpäin, ja se otettiin mukaan evankeliumeihin.
Tämä on tosi tärkeä osa sitä, -
miten suhtautua kriittisesti kritiikkiin. - Aivan.
Siihen aikaa Raamattu oli vain synagogissa, sitä ei ollut kodeissa.
Asioita ei voinut käydä koska tahansa "googlettamassa" jostain lähteestä.
Asiat piti osata ulkoa, muuta pääsyä tietoon ei ollut. - Juuri niin.
On muitakin tekijöitä, jotka puoltavat evankeliumien luotettavuutta.
Mainitsit todistajien kuvaukset.
Ne ovatkin tavattoman tärkeitä.
Todistajat ovat tärkeitä oikeastaan kaikissa kulttuureissa.
Esimerkiksi Ruotsissa on nykyisin valtava ongelma siinä, -
että poliisi haluaisi saada jonkun telkien taakse karkeasta rikoksesta -
mutta ei ole todistajia. Usein ihmiset eivät uskalla todistaa -
kostotoimien pelossa, jos kyse on vaikkapa jengirikollisuudesta.
Jos taas tuomioistuimeen löytyy todistajia, -
sillä on paljon painoarvoa, kun joku sanoo:
"Näin hänet siellä, hänellä oli sellainen takki päällä."
Silloin henkilö voidaan sitoa tapahtuneeseen.
Tämä on myös tärkeä tapa puolustaa Uutta testamenttia.
Mitä ne evankeliumit muka ovat? Ne ovat silminnäkijäkuvauksia.
Luukas jopa kirjoittaa evankeliuminsa alkujakeissa -
puhuneensa silminnäkijöiden kanssa.
Se, että evankeliumit ovat silminnäkijöiden kertomuksia, -
on hyvin vahva argumentti niiden autenttisuuden puolesta.
Aivan niin kuin voimme luottaa todistajiin tuomioistuimessa, -
voimme luottaa todistajiin evankeliumeissa.
Silläkin on merkitystä, että evankeliumeja on neljä.
Meillä on neljä kuvaa, ei vain yksi.
Jos oikeudenkäynnissä neljä todistajaa kertoo aivan samat asiat, -
tiedetään, että he kaikki valehtelevat.
Mutta jos he kertovat vähän eri lailla ja vähän eri näkökulmista, -
voidaan todeta: Noin sen on täytynyt olla.
Sama pätee evankeliumeihin, ja se on tosi kiinnostavaa. - Totta.
Tähän liittyy myös kysymys Raamatun ulkopuolisista lähteistä.
Nekin ovat tuon ajan silminnäkijätodistuksia. Mitä ne ovat?
Lähteitä on paljon. Jotkut väittävät, ettei Jeesusta ole ollut olemassakaan.
Liberaaleimmatkaan kollegani eivät kiistä Jeesuksen historiallisuutta, -
sillä siitä on myös Uuden testamentin ulkopuolisia lähteitä.
Tärkein niistä lienee Josefus, joka kirjoitti juutalaisten historian.
Hän oli jerusalemilainen fariseus, joka kirjoitti juutalaisten historian -
alusta alkaen ja mainitsee myös Jeesuksen.
Hän kertoo tiettyjä asioita Jeesuksesta, Johannes Kastajasta, -
Jaakobista ja hänen surmaamisestaan.
Josefus kuvaa Jeesusta ihmeiden tekijänä -
ja erinomaisena opettajana, jota hyvin monet halusivat kuulla.
Myöhemmät kirjoittajat ovat saattaneet tehdä hänen tekstiinsä lisäyksiä.
Niitä meidän tulee analysoida avoimin mielin.
Josefus näet sanoo: "Hän oli Messias."
Ehkä hän sanoi niin, sitä ei voida sulkea pois.
Monien tutkijoiden mielestä hän ei sanonut sitä.
Etevin Josefus-tutkija, ortodoksijuutalainen Louis Feldman -
väitti vakaasti, että Josefuksen puheeseen Jeesuksesta voi luottaa.
On useita muitakin lähteitä. Eräs mainitsi Chrestuksen.
Se oli ehkä kirjoitusvirhe, mutta se meidän on kestettävä, -
ymmärtääkseni kyse on Kristuksesta.
Eli on useita UT:n ulkopuolisia lähteitä, jotka osoittavat, -
että Jeesus on ollut olemassa.
Sitten ovat myös UT:n historialliset paikat, nimet ja tapahtumat.
Niiden tarkastelu on hyvin kiehtovaa. Useat tutkijat ovat lausuneet, -
että jos kuvitellaan, että joku istui kirjoituspöydän ääressä jossain -
antiikin aikana ja vain keksi kaiken, -
silloin paikannimet ja henkilöiden nimet eivät täsmäisi, -
eivät myöskään lukuisat muut yksityiskohdat, jotka täsmäävät täysin.
Niitä ei mainittaisi, ellei kirjoittaja tuntisi maata ja tilanteita.
Kuvatut tilanteet ovat autenttisia ja niiden kuvaukset juuri oikeanlaisia.
UT:n kertomukset voidaan sitoa tarkasti kiinni -
historiaan, maantieteeseen jne.
Se antaa näille kertomuksille suuren uskottavuuden.
Lisäksi tulevat juutalaiset perinteet ja juutalainen konteksti.
Kyllä. Kuten olen sanonut aiemmin, juutalainen konteksti on hyvin tärkeä.
Jokaisen UT:n parissa työskentelevän kolleganikin täytyy tunnustaa, -
että Jeesus oli juutalainen ja Hän ja apostolit elivät juutalaista elämää -
ja että Uusi testamentti on pohjimmiltaan juutalainen kirja.
Siinä mainitut yksityiskohdat ovat juutalaisten käytäntöjen mukaisia.
Nämä lähteet jopa antavat historioitsijoille tietoa, -
miten eri seremoniat ja vastaavat toimivat.
Kuten aiemmin totesimme, myös juutalaiset tutkijat Israelissa -
turvautuvat esimerkiksi Luukkaan evankeliumiin -
tutkiessaan tuota aikakautta ja toisen temppelin juutalaisia perinteitä -
tai temppelin ulkonäköä. He pitävät sitä hyvin luotettavana.
Jos se olisi keksitty tai muualla paljon myöhemmin kirjoitettu, -
tuskin he luottaisivat siihen.
Totta. Kun aikoinani opiskelin klassista kreikkaa, -
minulla oli hyvin etevä professori. Hän kysyi minulta:
"Miten Matteuksen evankeliumi ajoitetaan nykytutkimuksessa?"
Vastasin, että se ajoitetaan aika myöhäiseksi, 80―90-luvun tienoille.
"Miksi ihmeessä? Kun tutkin tekstejäni, haluan ajoittaa ne niin varhaisiksi -
kuin vain pystyn perustelemaan." Hänestä oli outoa, -
etteivät kristityt tutkijat ajoittaneet sitä mahdollisimman varhaiseksi.
Toki tutkimansa tekstin haluaa osoittaa mahdollisimman varhaiseksi.
Minusta kiintoisa argumentti on sekin, kaunistellaanko asioita.
Useimmat sankariteot ja -tarinat ovat kaunisteltuja.
Niistä on karsittu epäonnistumiset.
Mutta otetaanpa Pietari, seurakunnan peruspylväs, mitä voi toki ihmetellä.
Hän epäonnistui radikaalisti, eikä vain yhtä kertaa. - Ei.
Se kuvataan rehellisesti. Minusta sekin antaa evankeliumeille uskottavuutta.
Aivan. "Silloin kaikki opetuslapset jättivät hänet ja pakenivat."
Pietari ja opetuslapset pettivät, niin hirvittävää kuin se olikin.
Silti nämä kertomukset kerrotaan eteenpäin yhä uudelleen.
Ne ovat kirkon autenttisia kertomuksia Jeesuksesta ja näistä henkilöistä.
Eikö näitä epämukavia kohtia olisi haluttu karsia pois?
Varmasti, jos ne olisivat olleet sepitettyjä.
Nyt oltiin tarkkoja faktojen kuvauksessa.
Myös silminnäkijät ovat kiintoisia.
Kirkkoisät puhuivat elävistä ja pysyvistä todistajista.
Mitä tahansa ei todellakaan voitu keksiä eikä tehdä, -
koska edelleen oli elossa silminnäkijätodistajia -
tai kenties silminnäkijän poika, -
jotka todellakin tukivat sitä, mitä evankeliumeissa lukee.
Suurkiitos, Anders. Seuraavassa jaksossa puhumme siitä, -
että Raamatusta aletaan karsia osia, -
niin kuin historiallis-kriittisessä raamatuntutkimuksessa tehdään.
Mitä silloin tapahtuu? Pysy kuulolla.
Iloitsen suuresti kristillisestä tv:stä ja yhteistyöstä Himlen TV7:n kanssa.
Ymmärrän, että se myös maksaa.
Upea studio ja henkilökunta aiheuttavat kuukausittain kuluja.
Rohkaisen sinua, hyvä katsoja, tukemaan tätä evankeliumin työtä, -
mielellään säännöllisellä kuukausilahjalla.
Voit tukea tämän ohjelman käännöstyötä:
SOITA: 0600 10070 (10,01 e + pvm) TILILLE: FI40 1112 3000 3427 89
VIITE: 2710 VASTAANOTTAJA: RISTIN TUKI RY
Suomennos: Aune Björkström