Tervetuloa seuraamaan Exodus tänään -ohjelmaa.
Olen Pekka Sartola ja tässä 11. jaksossa seuraamme edelleen -
roomalaisaikaa ja maailmanhistorian merkittävimpiä tapahtumia, -
jotka johtivat ihmiskunnan ja Jumalan välisen suhteen korjautumiseen, -
nimittäin Jeesuksen ylösnousemusta.
Edellinen jakso päättyi kuvaukseen Vapahtajamme ristiinnaulitsemisesta -
ja kuolemasta. Siihen hetkeen liittyi myös muita tapahtumia, -
joiden merkityksen olisi pitänyt avautua myös -
fariseuksille ja kirjanoppineille.
Vaikkei kolme tuntia kestänyt pimeys olisi heitä vielä vakuuttanut, -
niin se, että samalla Jeesuksen kuolinhetkellä Temppelin esirippu -
repesi kahtia, ylhäältä alas asti, maa järisi ja kalliot halkesivat -
ja haudat aukenivat ja monen nukkuneen pyhän ruumis nousi ylös.
Jeesuksen ylösnousemuksen jälkeen he lähtivät haudoistaan, -
tulivat pyhään kaupunkiin ja ilmestyivät monille.
Maininnat temppelin esiripusta ja sen valtavista pariovista -
ovat erityisen merkittäviä, sillä ne mainitaan myös Talmudissa.
Ensinnäkin, esirippu oli valtava kudos, lähes 10 senttiä paksu.
Sen liikuttamiseen ja paikalleen nostamiseen tarvittiin 200 pappia.
Sen repeämisen merkitys oli pelastushistoriallinen.
Raamattu sanoo, että nyt meidän toivomme ulottuu -
esiripun sisäpuolelle saakka.
"Hän meni, ei pukkien eikä mullikoiden veren kautta, -
vaan oman verensä kautta kertakaikkisesti kaikkein pyhimpään -
ja sai aikaan iankaikkisen lunastuksen." (Hepr. 9:12)
Toisin sanoen Vanha liitto uhripalveluksineen -
on ollut sen jälkeen taaksejäänyttä elämää ja nyt vain Uusi liitto, -
joka perustuu Kristuksen kertasuoritteiseen uhriin, -
on tästedes ainoa tie iankaikkiseen elämään, -
niin juutalaiselle kuin ei-juutalaisillekin kansoille.
Sekä historioitsija Josefus että Talmud kertovat -
temppelin valtavien porttien avautumisesta keskellä pimeää.
Niitä ei saatu suljettua, -
ennen kuin koko temppelivartiosto oli kutsuttu apuun.
Tähän samaan liittyy toinenkin uhripalvelua koskeva -
historiallinen maininta Talmudista. 40 vuotta ennen pyhäkön hävittämistä,
sen läntinen lamppu sammui ja uhrit olivat kadottaneet voimansa.
Herodeksen ns. toinen temppeli tuhottiin vuonna 70 jKr. -
ja siitä 40 neljäkymmentä vuotta taaksepäin, -
tullaan vuoteen 30 ja pääsiäiseen, jonka tapahtumia olemme kuvailleet.
Nyt siis siitä eteenpäin. Juutalaisen tavan mukaan -
ruumiit oli otettava alas ristiltä ennen sapatin alkamista.
Sitä ennen roomalaiset olivat varmistaneet, että he olivat kuolleet.
Raamattu kuvaa meille hyvin yksityiskohtaisesti käytännön, -
jolla se suoritettiin.
Pilatus halusi varmistua itsekin Jeesuksen kuolemasta -
kysymällä sitä teloitusta valvoneelta sadanpäämieheltä.
Saatuaan vahvistuksen asiasta, -
hän antoi Joosef Arimatialaiselle luvan haudata kuolleen.
Ristiltä poisottamisessa on täytynyt olla mukana roomalaisia sotilaita, -
sillä vain heillä oli tarvittavat sorkkaraudat ja välineet, -
joiden avulla naulat saatiin ensin irrotettua puista, -
jonka jälkeen ruumis on voitu ottaa alas ristiltä.
Seuraavana päivänä ylipapit tulivat jälleen Pilatuksen luokse.
Nyt mukana olivat myös fariseukset ja he pyysivät Pilatusta varmistamaan, -
että hauta pysyisi lukittuna, vedoten siihen mahdollisuuteen, -
että opetuslapset voisivat varastaa kuolleen ruumiin.
Vaikka Raamattu ei sitä kerrokaan, heidän edustajansa oli lähes varmasti -
mukana haudan sinetöimisessä ja vartion asettamisessa, -
olihan Pilatus itse kehottanut heitä siihen sanoessaan: -
"Siinä on teille vartioväkeä, menkää ja vartioikaa niin kuin parhaaksi näette."
Ylösnousemuksen tapahduttua juutalaiset, -
tässä tapauksessa tietenkin saddukealainen papisto, -
eivät halunneet tunnustaa tapahtunutta tosiasiaa, vaan he kehittivät valheen, -
jonka mukaan Jeesuksen opetuslapset olisivat onnistuneet -
varastamaan Hänen ruumiinsa sotilaiden nukkuessa.
Roomalaisen sotilaskäytännön mukaan vartiopalvelus oli eräs -
kaikkein vaativimmista tehtävistä.
Nukahtaminen siinä merkitsi aina kuolemantuomiota.
Siksi vartioon asetettiin aina, olosuhteista riippuen, vähintään neljä,
usein jopa kaksitoista sotilasta.
Tässä tapauksessa hauta vielä suljettiin keisarillisella sinetillä.
Sen murtaminen merkitsi kiinni- jääneelle automaattista teloitusta.
Haudan sinetöiminen oli sekin jo osaltaan äärimmäisen epätavallista.
Mihin se kuollut muka karkaisi?
Kaiken lisäksi, ja etenkin kun kyse oli juutalaisista, -
he eivät saa olla kosketusyhteydessä kuolleeseen -
tai hänen yllään olleeseen esineistöön, -
vaateisiin, koruihin ynnä muuhun, jotta eivät saastuisi.
Evankeliumi kertoo kaikesta tästä mutta myös haudalla tapahtuneesta -
enkeli-ilmestyksestä, tyhjästä haudasta ja ylösnousemuksesta.
Se ei ole kuitenkaan estänyt juutalaisten pappien aikaansaaman -
valheen leviämistä.
Matteus toteaa evankeliumissaan tätä valhetta levitettävän vielä tänäänkin, -
tuolloin, siis tapahtuman muistiin kirjoittamisen aikana, noin vuonna 40,
eli kymmenisen vuotta tapahtumaa myöhemmin.
Tuo väite oli siis olemassa jo alkuseurakunnan aikana -
ja se on sitä eräissä uskonsuunnissa edelleen vielä tänäkin päivänä.
Ainakin uskontomalli nimeltä islam pitää sitä esillä hyvin näkyvästi -
ja yrittää samalla mitätöidä kristillisen uskon peruspilarin.
Jerusalemin Puutarhahaudalla vierailevat turistit näkevät tänäänkin -
samantyyppisen haudan, jollaiseen Jeesus aikanaan haudattiin.
Tosin kyseinen ei ole se aito hauta, mutta antaa kuvan yhdestä tavasta -
haudata vainajia 2000 vuotta sitten.
Jeesus haudattiin jonkun rikkaan mahtimiehen, mahdollisesti -
Joosef Arimatialaisen itselleen hakkauttamaan hautakammioon.
Sitä ennen hänen ruumiinsa pestiin ja voideltiin erilaisilla voiteilla, -
joita käytettiin kaikkiaan noin 30 kiloa.
Ruumis käärittiin liinavaatteeseen ja asetettiin kivilavetille makuuasentoon.
Hautakammion ovensuuhun vieritettiin suuri, -
useita satoja kiloja painava pyöreä kivi, joka sulki oviaukon tiiviisti.
Joosef Arimatialaisen ja Nikodeemuksen kanssa -
on hautaamisessa ollut hyvin todennäköisesti muitakin -
Jeesuksen kannattajia tai opetuslapsia, -
sillä kivi, joka vieritettiin oviaukonsuulle, oli todella painava.
Raamattu mainitsee kuitenkin vain kaksi naista tapahtuman todistajina.
Sotilasvartio, joka sinetöi haudan, -
tuli mukaan kuvaan vasta seuraavana päivänä.
Hautaamisen jälkeisistä tapahtumista evankelistat kertovat -
hieman eri tavoin, ei kuitenkaan ristiriidassa toistensa kanssa -
vaan pikemminkin täydentäen toinen toisiaan.
Yhteenveto niistä voisi olla seuraavanlainen.
Viikon ensimmäisenä päivänä, siis sunnuntaiaamuna, -
Maria Jaakobin äiti, Salome, Johanna ja Maria Magdaleena tulivat haudalle -
tarkoituksenaan voidella Jeesuksen ruumis uudelleen.
Maa alkoi yhtäkkiä vavahdella järistyksen voimasta, -
he näkivät, miten Herran enkeli astui alas taivaasta, -
vieritti kiven pois haudan suulta ja istuutui sisään hautapaadelle.
Siinä oli tuolla hetkellä jäljellä enää vain tyhjät kääreet.
Ylösnousemus oli jo tapahtunut haudan ollessa -
suljettuna ja sinetöitynä.
Koska kyse oli kolmannesta ristiin- naulitsemisen jälkeisestä päivästä, -
ylösnousemuksen on täytynyt tapahtua ennen naisten saapumista -
ja enkeli-ilmestystä.
Luukkaan ja myös Johanneksen mukaan enkeleitä olisi ollut kaksi.
Myös sotilaat olivat nähneet sen kaiken. He vapisivat pelosta ja -
kaatuivat maahan kuin kuolleet, jota he eivät tietenkään olleet.
Enkelien viesti oli samalla myös ilosanoma kaikelle maailmalle:
"Älkää te pelätkö. Minä tiedän, että te etsitte ristiinnaulittua Jeesusta.
Hän ei ole täällä. Hän on noussut ylös, niin kuin hän itse sanoi.
Menkää Galileaan niin saatte tavata Hänet, te ja Hänen opetuslapsensa."
Matteus mainitsee lisäksi, -
että toinnuttuaan pelonsekaisesta hämmästyksestään, -
vartijat eivät palanneetkaan yksikköönsä Antonian linnakkeeseen, -
vaan menivät ylipappien luokse kertomaan mitä oli tapahtunut.
Heitä odotti varma kuolemantuomio, -
siksi he menivätkin heti etsimään apua juutalaisilta, -
jotka myös lupasivat auttaa sepittämällä valheen, -
antamalla sotilaille suuren summan rahaa, -
ja myös lupauksen maaherran lepyttämisestä.
Raamattu ei kerro, mitä sotilaille tapahtui, -
mutta roomalaisen sotilaskäytännön mukaan heidät olisi todennäköisesti -
teloitettu kaikista ylipappien vakuutteluista huolimatta.
He olivat olleet vartiossa mutta nukkuneet, -
ja kaiken lisäksi Rooman keisarillinen sinetti oli murrettu, -
ja lisäksi ruumis, jota heidän piti vartioida, oli poissa.
Mikäli he olisivat maininneet ottaneensa lahjuksia ylipapeilta, -
niin julmuudestaan ja ankaruudestaan tunnettu Pilatus -
tuskin olisi voinut edes harkita muuta vaihtoehtoa kuin julkisen teloituksen.
Olen käyttänyt edellä olevassa koosteessa perinteistä ilmaisutapaa, -
kolmantena päivänä, johon viittaavat Raamatun jakeet mainitsin jo, -
samalla todeten, että niitä on jopa enemmän, kuin perinteinen -
Joonan kolmeen päivään ja kolmeen yöhön viittaava laskelma.
Tässä yhteydessä haluaisin todentaa sen tosiasian, että huolimatta siitä, -
kumpi laskelma on sitten oikea toisen ollessa väärä, -
se ei ole merkityksellinen itse tapahtumaan nähden.
On siis tarpeetonta tehdä asiasta teologista opinkappaletta, -
jolloin itse ylösnousemuksen maailmanlaajuinen ja -
iankaikkisuuden näköalat avaava merkitys voisi jäädä toisarvoiseksi.
On myös huomattava, että Jeesus itse mainitsi kummatkin vaihtoehdot.
Mitä ilmeisimmin Hänen ajatuksensa liittyivät itse tapahtuman -
maailmanlaajuisen ja iankaikkisuus- näkökulman luomaan merkitykseen,
kuin itse tapahtuman ajoituksiin.
Muistellaan siis sitä enemmän, kuin että kiistellään siitä, -
kumpi on oikeassa ja toinen sitten tietenkin aivan väärässä.
Siirrymme erääseen tähän liittyvään toiseen tapaukseen -
ja mielenkiintoiseen aiheeseen. Nimittäin nk. Torinon käärinliinaan.
Jo vuosisatojen ajan on kristikunnassa liikkunut erilaisia arvioita -
kyseisen käärinliinan aitoudesta.
Koulukuntia sekä puolesta että vastaan on syntynyt kymmenittäin.
Perimätiedon mukaan kyseessä on juuri se liina, -
johon Josef Arimatialainen kääri Jeesuksen ruumiin -
ja jonka naiset ja opetuslapset näkivät -
tyhjässä haudassa ylösnousemuksen jälkeen.
Se, että liinaa kutsutaan Torinon käärinliinaksi, -
johtuu vain sen nykyisestä säilytyspaikasta Italiassa.
Onko käärinliina aito, väärennös vai onko se kuulunut jollekin toiselle -
kuin Jeesus Nasaretilaiselle? Vastaus näihin kysymyksiin on yksiselitteisesti,
että kukaan ei voi sanoa mitään täysin sataprosenttisen varmaa.
Seuraavassa kuitenkin muutamia pohdintoja, tukeutuen analyyseihin -
tutkimustuloksiin, historiaan sekä ennen kaikkea Raamattuun.
Itselläni on oma mielipide, joka perustuu -
huomattavasti laajempaan aineistoon kuin seuraavassa oleva kooste, -
sillä pelkästään tästä käärinliinasta voisi kirjoittaa kirjan, -
joten tässä yhteydessä vain lyhyt tiivistelmä.
Kyseessä on noin 4,5 metriä pitkä ja hieman toista metriä leveä -
pellavakankainen liina, johon on painautunut alastoman miehen kuva -
sekä selkä että etupuolelta. Hän on ollut hieman yli 30-vuotias, -
181 senttiä pitkä, painanut ehkä noin 80 kiloa.
Hän oli vahvarakenteinen, oikea olka- ja käsivarsi ovat olleet vankemmat, -
joka viittaa siis oikeakätiseen ruumiillisen työ tekijään.
Mies oli kuollut ristiinnaulitsemisen seurauksena.
Kuolema oli varmistettu lopullisesti keihään iskulla, -
joka oli annettu oikeaan kylkeen, 5. ja 6. kylkiluun väliin.
Jälki miehen kyljessä on vinoneliö, noin 4 senttiä leveä -
ja juuri sellainen, jota tuon ajan roomalaiset käyttivät -
lancea-tyyppisissä keihäissään 2000 vuotta sitten.
Hänen veriryhmänsä oli AB.
Miestä oli kohdeltu äärimmäisen julmasti.
Hänen päähänsä oli painettu piikkikruunu kolmesti, -
häntä oli ruoskittu kahdella erityyppisellä ruoskalla, -
kumpikin sellaisia, joita käytettiin roomalaisaikana.
Häntä oli lyöty useasti kasvoihin. Nenä oli murtunut vasemmalle puolelle, -
toinen silmä, oikea poski turvonnut ja partaa revitty.
Hänestä löytyi ainakin 360 eri ruoskaniskun jälkeä, -
yksi niistä oli ns. roomalainen palloruoska, -
jossa oli kolme eri kärkeä ja ne jättivät ihonalaisia mustelmia, -
toinen puolestaan oli piikkiruoska, jonka kärjissä oli pieniä teräskoukkuja
ja ne repivät osuessaan ihosta ja lihaksistosta kappaleita.
Molemmat olivat monihaaraisia, -
niissä oli useita, kuudesta jopa kymmeneen eri piiskaa.
Sen enempää yksityiskohtiin menemättä, on todettava, -
että aivan kaikki, mikä on kohdannut käärinliinan miestä, -
mahtuu raamatulliseen kuvaukseen siitä, mikä tapahtui Jeesukselle.
Mies oli naulittu ristille. Tapa oli roomalaisten, ei juutalaisten käyttämä.
Mies oli kuitenkin juutalainen, hänellä oli pitkä tukka, -
jonkinlainen palmikko niskapuolella, parrassa oli jakaus keskellä ja -
hänen päästään, käsistään ja selästään kulkeutuneet verivanat -
vastasivat täysin kuvausta ristille naulitusta miehestä.
Hänen kumpikin kätensä oli naulittu ranteesta -
siten, että ne kannattivat hänen painoaan ristillä.
Roomalaiset eivät naulinneet kämmenistä, -
kuten useissa Kristusta kuvaavissa maalauksissa on nähty.
Kämmenet eivät olisi kestäneet ruumiin painoa -
vaan olisivat revenneet. Jalkaterien läpi oli lyöty naulat, -
ensin vasemman jalan toisen ja kolmannen jalkapöydänluun välistä, -
sen jälkeen vastaavasta kohdasta oikean jalkaterän lävitse.
Kaiken kaikkiaan Torinon käärinliinassa kuvattu ristiinnaulittu -
ja kuollut mies oli kärsinyt vähintäänkin kaiken sen, -
josta Raamattu kertoo Jeesuksen kohdalla tapahtuneen.
Sitä ei kukaan tutkija ole milloinkaan kiistänyt.
Erimielisyydet ovatkin nousseet aivan toiselta pohjalta.
Nimittäin käärinliinan iän ajoituksesta.
Siinä tutkijat jakaantuvat ainakin kahteen eri leiriin.
Ensimmäiset maininnat liinasta, siis Raamatun ohella, -
löytyvät jo niinkin varhaiselta ajalta kuin 100-luvulta.
Siitä mainitsee kirkkoisä Hieronymus -
ja eräissä egyptiläisissä kirjoituksissa 200-luvulta on mainita liinasta.
Myös Eusebius Kesarealainen -
mainitsee muutamia vuosikymmeniä myöhemmin tästä samasta liinasta -
todistaen, että se olisi kuulunut Jeesukselle.
Neljänneltä vuosisadalta löytyy useita mainintoja liinasta -
paikantaen sen sijoituspaikaksi silloisen Edessan.
Paikka sijaitsee Turkissa ja tunnetaan nykyisin nimellä Urfa.
Sata vuotta myöhemmin egyptiläinen luostarin apotti -
Isidorus Pelisiumilainen mainitsee käärinliinasta -
samoin myös hänen esimiehensä, silloinen paavi Leo Suuri.
Seuraavien vuosisatojen aikana liinasta löytyy kymmenittäin mainintoja.
Viimeisin vuodelta 1204, jonka jälkeen se katosi kuvasta -
ilmaantuakseen uudelleen 150 vuotta myöhemmin Ranskassa, -
Geoffrey de Charnyn, -
ranskalaisen aatelismiehen omistamassa kappelissa.
Siitä edelleen noin sata vuotta eteenpäin, -
de Charnyn pojantytär Margaret luovutti käärinliinan -
Savoijin kuningashuoneelle ja se asetettiin Chambreyn kappeliin.
Noin sadan vuoden jaksot näyttävät olleen -
käärinliinan historian merkkipaaluja, sillä joulukuussa 1532, -
Chambreyn kappelissa syttyi tulipalo ja käärinliina vaurioitui jonkin verran.
Sitä oli säilytetty hopeisessa rasiassa, -
joka alkoi kuumuudesta johtuen sulaa, -
mutta paikalle kiiruhtaneet nunnat onnistuivat pelastamaan liinan.
Pieni osa siitä oli kuitenkin ehtinyt palaa.
Vaikka nunnat kaatoivat sen päälle vettä, -
eivät he voineet estää osittaista tuhoa.
Siihen jäi kuitenkin hieman savu- ja vesivahinkojen jälkiä.
Nunnat korjasivat liinan ompelemalla taidokkaasti tuhoutuneen osan tilalle -
samankaltaista, näköistä ja väristä pellavaliinaa.
Liina otetaan esille joka 30. vuosi ja asetetaan näytille säilytyspaikassaan -
Italian Torinossa. Aikaisemmin sitä ei ole tutkittu mitenkään analyyttisesti -
johtuen puutteellisesta tiedosta ja välineistöstä.
Kun se vuonna 1898 jälleen avattiin, levitettiin ja -
ensi kertaa myös valokuvattiin, alkoi liinan tutkimuksissa aivan uusi vaihe.
Kun kuva kehitettiin, havaittiin sen negatiivissa selkeä ihmisen hahmo.
Omituisinta on kuitenkin se, että normaalissa negatiivissahan kuva on -
tavallaan väärin päin mutta tässä se näkyykin aivan oikeinpäin.
Tämä sulkee ehdottomasti pois väärennöksen mahdollisuuden.
Jotkut tutkijat ovat sitä mieltä, että kuva on saatu aikaan -
camera obscura-menetelmällä, heijastamalla se kankaalle -
ja sitten kuumentamalla kangasta sopivasti.
Ajatuksenakin mahdoton, sillä kamera keksittiin 500 vuotta myöhemmin -
kuin tämän teorian kannattajat ajoittavat tämän, -
heidän mukaansa väärennöksen.
Vuonna 1931 liina otettiin uudelleen tarkasteltavaksi, -
kuvattiin uudemmilla kameroilla ja -
tutkittiin paremmilla ja kehittyneimmillä menetelmillä, -
silti sama negatiivikuva säilyi ennallaan, -
eikä sille ole keksitty mitään luonnollista selitystä.
Jotkut ovat ehdottaneet sitä maalaus- taiteen parhaaksi väärennökseksi, -
mutta se mahdollisuus on suljettu pois.
Kukaan ei olisi voinut maalata negatiivikuvaa, ei silloin eikä tänään.
Toisekseen, kankaassa ei ole jälkeäkään maalista tai väriaineesta.
Niinpä liinan ajankohta ja aitous alistettiin vuonna 1988 -
radiohiili-mittaukselle ja sen jälkeen, seitsemän vuotta myöhemmin, -
myös DNA-testiin. Niistä tiivistelmä seuraavassa.
Radiohiiliajoitus määritteli kankaan valmistusajaksi -
noin 1260-1390 nykyistä ajanlaskuamme.
Tulos saatiin kolmelta alan johtavalta -
ja ehdottomasti puolueettomalta tutkimuslaitokselta.
Luotettavuusaste on noin 95 prosenttia, -
joten siltä osin siihen voidaan uskoa.
Ongelmaksi muodostuikin se, -
että näytepalat, joita käytettiin tutkimusmenetelmässä, -
olivat eri kangasta kuin alkuperäinen.
Ne leikattiin juuri siitä kankaasta, jotka Chambreyn nunnat olivat -
ommelleet kappelissa vuonna 1532 sattuneen tulipalon jälkeen.
Asia varmistui, kun mitattiin -
alkuperäisen ja uuden kankaan kudontaa ja painoeroja.
Testiin otetut, uudemman kankaan näytepalat painoivat -
kaksi kertaa enemmän per neliösentti, kuin alkuperäinen liina.
Tutkittuaan uudelleen alkuperäisestä liinasta otettua näytepalaa -
radiohiiliajoituksella, tohtori Raymond Rogers osoitti, -
että liina on vähintään 1300, jopa 3000 vuotta vanha.
Kangas on kuitenkin selvästi kotoisin Välimeren itäosien ilmaston alueelta.
Siitä on löytynyt runsaasti eri kasvien siitepölyä ja kalkkikivihiukkasia, -
joita tavataan vain Juudeassa ja Jerusalemin ympäristössä.
Kudontatekniikka ja käytetty välineistö on täsmälleen samaa, -
jota on Masadalta löydetyissä kankaissa, ja jota on käytetty -
vain ja ainoastaan silloisessa Juudeassa ja sen lähiympäristössä -
vuosien 45 eKr. ja vuoden 70 jKr. välisinä aikoina.
Todistusaineisto liinan ajoituksen puolesta on hyvinkin vankka.
He, jotka yrittävät selittää sitä väärennökseksi, ovat joutuneet -
rakentamaan puolustuksensa olettamuksien ja uskon varaan.
Aihetodisteet liinan aitouden puolesta ovat paljon voimakkaammat.
Vielä eräs hyvin merkittävä seikka, jota ei voi jättää huomioimatta.
Kankaassa ei ole lainkaan merkkejä siitä, -
että se olisi poistettu ruumiin yltä.
Siitä puuttuvat kaikki ihokudokset, eikä liinasta ole irronnut kuituja, -
jotka kumpikin olisivat aivan ehdottomasti kuuluneet mukaan, -
mikäli käärinliina olisi irrotettu -
kaksi tai kolme vuorokautta kuolleena olleen ruumiin yltä.
Laboratoriotutkimuksissa on myös selvinnyt, -
että kuvan verijälkien viivat ovat piirtyneet ja jääneet kuivuneeseen -
mirhan ja aloen seokseen. Siis aivan, kuten Raamattu kertoo tapahtuneen -
Jeesuksen hautaamisen yhteydessä. Kun vertaamme tapahtunutta siihen, -
mitä Raamattu puhuu kuolleiden ylösnousemuksesta, -
Jeesuksen fyysisen olomuodon muuttumisesta, -
niin nämäkin asiat saavat selityksensä. Ylösnousemuksensa jälkeen -
Vapahtaja ilmestyi lukuisille henkilöille.
Fysiikan lait eivät siis olleet enää rajoittavina tekijöinä, -
vaan Hän kykeni kulkemaan lukittujen ovienkin läpi, -
näinhän Raamattu meille opettaa. Siksi liinaan ei ole jäänyt kuin -
täysin ehjät ja rikkoutumattomat, kuivuneet verijäljet, -
aivan kuin sen sisällä ollut ruumis olisi ”haihtunut” sieltä pois.
Kaiken kaikkiaan, ja omana näkemyksenäni -
ja eräänlaisena yhteenvetona aiheesta kirjoitetusta, voidaan todeta,
että käärinliinassa ollut mies kärsi kaiken sen minkä Jeesuskin.
Hänet oli surmattu ristiinnaulitsemalla noin 2000 vuotta sitten -
silloisen Juudean provinssin alueella, -
kääritty liinaan ja sitä ennen voideltu mirhan ja aloen seoksella.
Käärinliinan mies on kuitenkin ollut erittäin merkittävä -
tuon ajan juutalais-kristityille, ja erittäin oleellista on se, -
että häntä ei myöskään ole pidetty kuolleena, sillä juutalainen -
ei saanut olla tekemisissä kuolleelle kuuluvien esineiden kanssa.
Mutta elävien kyllä, siksi on paljon todennäköisempää, -
että Torinon käärinliina kuvaa ylösnoussutta Jeesus Nasaretilaista, -
kuin että liina olisi kääritty jonkun toisen, samalla tavalla kuolleen ylle.
Väärennöksen mahdollisuus on yksinkertaisesti poissuljettu.
Tällaista kuvaa ei pystytty tuolloin, eikä pystytä tänäänkään tekemään.
Hyvä katsoja. Näihin ihmiskunnan kaikkein merkittävimpiin tapahtumiin -
päättyy tämä 11. Exodus-jakso.
Seuraavassa jaksossa katsomme ylösnousemuksen ihmettä ja -
tarkastelemme apostolisen ajan tapahtumia.
Pysy kanavalla. Nähdään taas kahden viikon kuluttua.
Hyvä katsoja. Mikäli tämä ohjelma puhutteli sinua, -
voit tukea sarjan tuottamista soittamalla numeroon: 0600 02030
Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Voit myös lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille.
Muista mainita viite: 3162 ja saajana: Ristin Tuki ry.
Lahjoitus onnistuu myös MobilePayllä ja tekstiviestillä.
Kiitos lahjastasi.
Tekstitys: TV7