Tervetuloa seuraamaan Exodus tänään -ohjelmaa. Olen Pekka Sartola.
Tämän ohjelmasarjan 10. jaksossa seuraamme roomalaisaikaa -
ja samalla maailmanhistorian merkittävimpiä tapahtumia, -
jotka johtivat ihmiskunnan ja Jumalan välisen suhteen korjautumiseen.
Jatkamme eteenpäin eräästä evankeliumin perustotuudesta; -
"Maailmassa hän oli, ja maailma oli hänen kauttaan syntynyt, -
mutta maailma ei tuntenut häntä.
Hän tuli omaan maahansa [omiensa tykö], -
mutta hänen omansa eivät ottaneet häntä vastaan.
Mutta kaikille, jotka ottivat hänet vastaan, hän antoi oikeuden tulla -
Jumalan lapsiksi, niille, jotka uskovat hänen nimeensä."
Profeetta Jeremia oli ilmoittanut tämän jo 700 vuotta aikaisemmin,-
mutta hänen oma kansansa ei ymmärtänyt sitä silloin, -
eikä ymmärrä vieläkään, pientä messi- aanista ryhmää lukuun ottamatta.
”Katso, päivät tulevat, sanoo Herra, -
jolloin minä teen Israelin heimon ja Juudan heimon kanssa uuden liiton.
En tee sellaista liittoa kuin se, jonka tein heidän isiensä kanssa silloin, -
kun tartuin heidän käteensä viedäkseni heidät pois Egyptin maasta.
Sen liiton he rikkoivat, -
vaikka minä olin ottanut heidät omikseni, sanoo Herra.
Mutta se liitto, jonka minä teen Israelin huoneen kanssa -
tulevina päivinä, sanoo Herra, on tällainen: -
Minä panen opetukseni heidän sisimpäänsä ja -
kirjoitan sen heidän sydämeensä.
Niin minä olen heidän Jumalansa, ja he ovat minun kansani."
Huolimatta siitä, miten Israel oli ja on edelleen kansakuntana -
hoitanut suhdettaan Jumalaan, tai oikeammin ― jättänyt hoitamatta, -
Jumala ei ole milloinkaan luopunut tekemästään liittosuhteesta, -
johon Hän oli valalla vannoen sitoutunut. Profeetta jatkaa: -
"Silloin (tulevina päivinä) kukaan ei enää opeta lähimmäistään -
eikä veli veljeään sanoen: ’Tuntekaa Herra.’
Silloin kaikki pienimmästä suurimpaan tuntevat minut, sanoo Herra, -
sillä minä annan anteeksi heidän rikoksensa -
enkä enää muista heidän syntejään."
Jumala ei siis milloinkaan rikkonut itse liittoa, -
jonka Hän oli tehnyt Israelin kansan kanssa.
Muistamme, miten Tuomarien kirjan toisen luvun alussa Hän vakuutti: -
"Minä en riko liittoani teidän kanssanne ikinä."
Profeetta Jeremia sai toistaa tämän vakuutuksen.
"Näin sanoo Herra, joka on pannut auringon valaisemaan päivää, -
kuun ja tähdet lakiensa mukaan valaisemaan yötä, -
hän, joka saa meren liikkeelle, niin että sen aallot pauhaavat -
― Herra Sebaot on hänen nimensä:
Vain jos nämä luonnonlait häviävät minun edestäni, sanoo Herra, -
lakkaavat myös Israelin jälkeläiset olemasta kansa -
minun edessäni ainiaan.
Näin sanoo Herra: Vain jos voidaan mitata taivaat ylhäältä ja -
tutkia maan perustukset alhaalta, silloin myös minä hylkään koko -
Israelin jälkeläiset kaiken sen tähden, mitä he ovat tehneet, sanoo Herra."
Niinpä Vanha Liitto on lakkautettu ja sen tilalle on otettu Uusi Liitto, -
josta profeetta Jesaja mainitsi:
"Sen tähden minun kansani tulee sinä päivänä tuntemaan minun nimeni -
ja ymmärtämään, että minä olen se, joka sanon: Tässä Minä Olen, -
(kirjaimellisesti: tässä Jumalanne).
Kuinka suloiset ovat vuorilla ilosanoman tuojan jalat, -
hänen, joka julistaa rauhaa, ilmoittaa hyvän sanoman, julistaa pelastusta -
ja sanoo Siionille: Sinun Jumalasi on kuningas.
Vartiomiehesi korottavat äänensä, kaikki he puhkeavat riemuhuutoihin, -
sillä he näkevät silmästä silmään, kuinka Herra palaa Siioniin.
Puhjetkaa riemuhuutoihin, kaikki Jerusalemin rauniot, -
sillä Herra on antanut kansalleen lohdutuksen, -
hän on lunastanut Jerusalemin.
Herra on paljastanut pyhän käsivartensa (Messiaan, Jeesuksen) -
kaikkien kansojen nähden, ja kaikki maan ääret saavat nähdä -
meidän Jumalamme antaman pelastuksen."
Tässä profeetta ilmaisi kansalleen ja myös meille, uuden liiton kristityille,
miten Herra palaa näkyvästi -
― silmästä silmään takaisin Siioniin, Jerusalemiin.
Profeetta Sakarja ilmoitti samasta tapahtumasta (Sak.12:10), -
kun Israel kansana katsoo Häneen, jonka olivat lävistäneet.
Jesaja ilmoitti selvääkin selvemmin, -
että Israelin kansan epäonnistuminen Jumalan pappina oli syy, -
miksi Jumalan oli tultava ihmiseksi ja lunastettava maailman synnit.
"Mutta totisesti, meidän sairautemme hän kantoi, -
meidän kipumme hän kärsi.
Me pidimme häntä rangaistuna, Jumalan lyömänä ja vaivaamana, -
mutta häntä haavoitettiin meidän rikkomustemme tähden, -
runneltiin meidän pahojen tekojemme tähden.
Rangaistus oli hänen päällään, että meillä olisi rauha, -
ja hänen haavojensa kautta meidät on parannettu.
Kaikki me vaelsimme eksyksissä kuin lampaat, -
kukin meistä poikkesi omalle tielleen.
Mutta Herra pani hänen päälleen kaikkien meidän syntivelkamme."
Profeetta Jesaja tiivistää Jumalan pelastussuunnitelman lopullisesti -
koskemaan myös Israelin kansaa, heitä, joiden kautta hyvää sanomaa -
oli alun perin ollut tarkoituskin jakaa maailmalle.
"Sen tähden minä annan hänelle osan suurten joukossa, -
ja väkevien kanssa hän jakaa saalista, -
sillä hän antoi sielunsa alttiiksi kuolemalle, -
ja hänet luettiin pahantekijöiden joukkoon.
Hän kantoi monien synnit ja rukoili pahantekijöiden puolesta."
Näin asiat, Israelin kansan epäonnistuminen ja Vanha Liitto, -
oli ilmoitettu ja siitä oli luovuttu, -
mutta vielä tänäänkään juutalaiset eivät usko Jeesukseen -
luvattuna ja profetoituna Messiaana.
Saati sitten tuolloin, jolloin Jeesuksen ihmeet ja teot olivat olleet -
kaiken kansan nähtävinä ja puheenaiheina.
Jeesus Nasaretilaisen kolme vuotta jatkuneet tunnusteot, -
viimeisenä Lasaruksen herättäminen kuolleista, -
olivat sellaisia taivaallisia merkkejä, että kuka tahansa -
tavallisesta kansasta oli valmis uskomaan, -
että Jumala on tullut ihmishahmossa maan päälle.
Messiaan tulo olisi merkinnyt samalla uuden aikakauden, Millenniaalisen, -
tuhat vuotta kestävän rauhan ja hyvinvoinnin alkamista.
Mutta tämä nasaretilainen Messias-hahmo -
ei osoittanut aikansa oppineiden mielestä milloinkaan -
sellaisia merkkejä ja tunnustekoja, joita he olisivat halunneet nähdä -
ja joiden seurauksena roomalaiset olisi ajettu pois maasta.
Vaikka Hänen surmaamisestaan oli neuvoteltu jo aikaisemminkin, -
esimerkiksi seuraavissa Raamatunkohdissa, -
niin lopullinen päätös Hänen surmaamisestaan tehtiin sen jälkeen, -
kun Jeesus oli herättänyt Lasaruksen kuolleista.
Papiston kannalta oli tosiasia, että jos tällainen profeetta, -
jota kansa rakastaa, saa jatkaa toimintaansa, niin se vie vallan -
ja kansan kontrollin pois ylipapeilta ja neuvostolta.
Syntyy sisäpoliittisesti kestämätön tilanne, jota muutoinkin tapahtui -
jatkuvasti sekä seloottien että tikarimiesten taholta, -
ja roomalaiset joutuisivat lähettämään yhä enemmän -
sotaväkeä kontrolloimaan maata.
Sitä ylipapit ja fariseukset tarkoittivat esittäessään -
suurelle neuvostolle yhteenvedon, päätöslauselman ja -
mahdollisen tulevaisuuden katsauksen.
"Mitä me teemme? Tämä mies tekee paljon tunnustekoja.
Jos annamme hänen jatkaa näin, niin kaikki uskovat häneen ja -
roomalaiset tulevat ja ottavat meiltä sekä tämän paikan että kansan."
He pelkäsivät siis asemansa menettämistä -
kansan uskonnollisena ja lainsäädännöllisenä vartijana.
Jeesuksen tunnusteot olivat niin valtavat ja poikkeukselliset, -
että valtaa pitävien saddukealaisten pappien oli aivan pakko -
tehdä valintansa, joko uskoa Häneen tai sitten hyljätä.
He eivät halunneet uskoa Häneen ja toteuttivat samalla profeetan -
satoja vuosia aikaisemmin antaman ilmoituksen:
"Kuka uskoo meidän saarnamme, kenelle Herran käsivarsi ilmoitetaan?"
Herran käsivarsi - tässä siis Messias.
Siksi Kaifas, silloinen ylipappi, julisti profeetallisen tuomion; -
on parasta, että yksi ihminen kuolee kansan puolesta, -
ettei koko kansa tuhoutuisi.
Näin Herra käytti uskonnollisia johtajia, Jeesuksen vastustajia, -
omien profeetallisten ilmoitustensa toteuttajina.
Jokaisen Raamattua lukevan ja tutkivan tulee ymmärtää, -
että päätös Jeesuksen kuolemasta, -
ja samalla koko ihmiskunnan syntien kertakaikkisesta sovitusuhrista, -
ei ollut sen koommin juutalaisten uskonnollisten johtajien, -
kuin teloituksen toteuttaneiden roomalaistenkaan syytä.
Ollessaan Pilatuksen edessä Jeesus totesi prokuraattorille, -
joka oli tokaissut hänelle, että hänellä on valta -
sekä tappaa että päästää vapaaksi:
”Sinulla ei olisi mitään valtaa minuun, -
ellei sitä olisi annettu sinulle ylhäältä.
Siksi sen synti on suurempi, joka luovutti minut sinulle.”
Miten kaikki eteni Getsemanesta eteenpäin, -
siitä tiivistelmä seuraavassa. Tuon ajan korkein neuvosto, -
Sanhedrin, oli lähes täysin saddukealaisen papiston johtama -
poliittinen elin, jota johti ylimmäinen pappi.
Siihen kuului 71 jäsentä, mutta jo 23:kin ollessa läsnä, -
Sanhedrin oli päätösvaltainen.
Kun oli kyse kuolemanrangaistuksen mahdollistavasta syytteestä, -
täytyi pitää kaksi erillistä esitutkintoa.
Varsinaisen oikeudenkäynnin tuli kuitenkin tapahtua päivänvalossa.
Molemmat esitutkinnat, Jeesuksen tapauksessa, -
pidettiinkin vastoin lakia yön aikana.
Jeesuksen kuolemaa edelsi kaksi erillistä oikeudenkäyntiä, -
ensin juutalainen ja sen jälkeen roomalainen.
Kummassakaan ei ollut kuolemantuomioon riittäviä perusteita.
Juutalaiset oppineet ovat myöhemmin rekonstruoineet -
Jeesus Nasaretilaisen oikeudenkäynnin eri vaiheet, -
kuka mistäkin syystä, mutta heillä on kuitenkin ollut asiantuntijoina -
niihin kaikkein parhaat edellytykset.
Meidän uskomme kannalta on oleellisinta, että Jeesus kertoi -
jo edeltä käsin suoraan ja selvästi ope- tuslapsilleen menevänsä Jerusalemiin.
Siellä Hänet ensin petetään Juudaksen toimesta, pidätetään, -
sitten pilkataan, häväistään, ruoskitaan ja -
lopulta surmataan ristiinnaulitsemalla.
Yhtälailla, Hän kertoi myös nousevansa ylös kuolleista -
kolmantena päivänä. Samalla Hän todisti täyttäneensä täydellisesti -
sekä lain profeetat että juutalaisten odotukset luvatusta Messiaasta.
Tuolloin oikeudenkäynnissä täytyi olla läsnä kolme kirjuria.
Yksi tallensi kaikki raskauttavat seikat, -
toinen syytettyä puolustavat seikat ja kolmas kaikki seikat.
Kun katsottiin yhteenvetoa, kaikkien merkintöjen oli oltava yhtäpitävät.
Todistajien, jotka todistivat kuolemanrangaistukseen johtavien -
syiden puolesta, heidän oli vannottava, että jos he todistavat väärin, -
niin syytetyn veri tulkoon heidän ja heidän lastensa päälle.
Raamattu opettaa, että näin todella tapahtui.
Ilmeisesti kansanjoukossa oli ylipappien sinne tuomia todistajia, -
jotka sitten huusivat mainitun valan ja vannoivat siis väärin.
Kuulustelun seurauksena todistukset eivät olleet kuitenkaan yhtäpitäviä.
Ylipapille jäi siten enää ainoaksi vaihtoehdoksi vannottaa itse syytettyä,
joka sellaisenaan oli väärin.
Todistamisen taakka oli aina syyttäjillä.
Jeesus ei kuitenkaan kieltäytynyt vastaamasta, -
kun Häntä vannotettiin kysymyksellä; Oletko sinä sen Ylistetyn Poika?
(Maschiach Ben-HaM `vorakh)
Hän vastasi lausumalla Jumalan lausumattoman nimen; Anii Huu, -
joka sitten riittikin ylipapille ja suurelle neuvostolle.
Tässä kohden tapahtui jälleen virhe.
Juutalaisen lain mukaan ketään ei voida tuomita siksi, -
miksi hän itseään kutsuu, mutta ilmeisesti paikalla ei ollut -
fariseuksia, jotka olisivat vastustaneet tällaista tapaa hankkia tunnustus.
Liikumme nyt Jumalan pelastussuunnitelman -
ja kristinuskon ytimessä. Joudumme samalla kysymään itseltämme, -
onko meillä oikeus tuomita juutalaiset vain siksi, -
että he luovuttivat Jeesuksen kuolemaan?
Onko meillä edes oikeutta tuomita silloinen Rooman miehitysvalta, -
joka toteutti teloituksen?
Jeesus itse vapautti teloittajansa ristinpuulla rukoillessaan; -
"Isä, anna heille anteeksi, sillä he eivät tiedä mitä he tekevät."
Onko meillä oikeutta tuomita edes Juudas Iskariotia, -
sillä Jeesus totesi hänestä: -
"Enkö minä ole valinnut teitä, te kaksitoista? Ja yksi teistä on perkele."
Niinpä Jeesus vietiin roomalaiseen tuomioistuimeen, -
silloisen maaherran Pontius Pilatuksen tuomittavaksi.
Nämä meille kaikille tutut tapahtumat on kerrottu -
jokaisessa neljässä evankeliumissa. Mainitaan myös, -
että Pilatuskaan ei löytänyt hänestä mitään syytä ja koetti vapauttaa hänet.
Fariseusten ja saddukealaisen papiston johtama -
kansan huutoäänestys kuitenkin voitti.
Pilatus yritti vielä kerran, mahdollisesti vaimonsa pyynnöstä, -
tyynnyttää saddukealaisen papiston agiteeraamaa väkijoukkoa -
antamalla ruoskituttaa Jeesuksen. Miksi, kysymme.
Olihan maaherra todennut Jeesuksen syyttömäksi, -
miksi Hänet piti ruoskittaa vain siksi, että oli syytön?
Nyt varmaankin oltiin jo Antonian linnassa, -
sillä vain siellä oli tarkoitukseen varattu ruoskintapaikka.
Aikaa kului käskyn antamisesta, ruoskimisesta ja Jeesuksen -
tuomisesta jälleen Pilatuksen luokse ainakin puolisen tuntia.
Sen jälkeen Hänet vietiin mahdollisesti Tyropheonin, -
eli Juustontekijän laaksoon viettäville leveille portaille, -
jossa kaikki kansa voi nähdä Hänet.
Siellä Pilatus yritti viimeisen kerran vapauttaa Jeesuksen, -
joka oli varmasti täysin uuvuksissa kaiken ruoskinnan jälkeen.
Ensin yöllä Kaifaan talon kellareissa -
ja sitten ensimmäisen kerran roomalaisten käsissä.
Pilatus ilmoitti jälleen julkisesti, ettei löydä Hänestä mitään syytä.
Kansan huutokuoro ja saddukealaisen papiston vetoomus -
keisarin ystävyydestä, saivat lopulta Pilatuksen tekemään -
maailmanhistorian epäoikeuden- mukaisimman päätöksen.
Ensin hän pesi epämiehekkäästi kätensä ja totesi, -
että te, juutalaiset olette syypäitä tämän viattoman miehen kuolemaan.
Amicus caesaris, keisarin ystävä nimike painoi kuitenkin vaakakupissa -
kaikkein eniten, Pilatushan itse asiassa puolittain jumaloi Tiberiusta -
ja tiesi hyvin, että kaikki tämä täytyy dokumentoida -
ja lähettää keisarin luettavaksi.
Tuomion julistamisen jälkeen roomalaiset sotilaat saivat -
vapaat kädet tuomitun suhteen.
He osasivat toteuttaa kaikki julmuudet, -
mitä olivat oppineet käyttämään eri barbaarikansoja kohtaan, -
raakojen miehitysvuosien aikana.
Kuuluisassa Torinon käärinliinassa kuvattua miestä -
oli ruoskittu useasti erilaisilla ruoskilla.
Häneen oli isketty noin 360 eri ruoskanjälkeä, -
hänen päähänsä oli painettu piikkikruunu.
Kaikki, mitä evankeliumit kertovat tästä tapahtumasta, -
soveltuvat Torinon käärinliinassa olevaan hahmoon.
Pääkallonpaikalle tultiin hieman ennen kolmatta hetkeä, siis kello yhdeksää.
Se, mitä seuraavassa kerron, on kutakuinkin tapahtunutta tosiasiaa.
Tässä yhteydessä on todettava, -
että meidän on nyt unohdettava kaikki se kaunis hengellinen, -
kiiltokuvamainen kuvaelma ristin tapahtumista, -
joka on usein esillä mm. kristillisessä maalaus- ja kuvataiteessa.
Itse tapahtumassa, pelkästään fyysisenä sellaisena, -
ei ollut mitään ylevää, jaloa ja kaunista, -
vaan kyseessä oli äärimmäisen raaka, julma ja kauhistuttava teloitus.
Sen perimmäinen tarkoitus oli aiheuttaa teloitettavalle -
äärimmäistä tuskaa ja samalla herättää pelkoa -
ja alistaa kanssa pelkäämään ja tottelemaan -
ja näin tukahduttaa kaikki mielissä orastava mahdollinen vastarintahenki.
Ristiinnaulitseminen ei ollut perinteinen juutalainen tapa, -
se oli omaksuttu ympäröivistä kulttuureista, -
mutta esim. hasmonealaiskuningas Aleksander Jannaeus -
ristiinnaulitsi jo kymmeniä vuosia ennen ajanlaskuamme -
800 farisealaisten kapinaan osallistunutta vastustajaansa.
Roomalaiset suosivat tapaa, sillä se oli eräs kauhistuttavimmista ja -
julmimmista tavoista teloittaa ihminen. Miehet naulittiin ristiin alastomina, -
ilman rihman kiertämää ja selin puuhun nähden, -
naiset teloitettiin kasvot ristiin ja siis selkä katsojiin päin.
Pystypuut olivat yleensä valmiina teloituspaikalla, -
joten tuomittu riisuttiin ja hänet kaadettiin maahan selin, -
poikkipuu pään alla. Naulat olivat karkeita, noin 20 sentin pituisia, -
parin sentin paksuisiksi taottuja kulmikkaita rautanauloja, -
eikä niitä lyöty kämmenistä, kuten useissa tauluissa on kuvattu, -
vaan ranteista.
Tuomitun kädet sidottiin kiinni poikkipuuhun, -
jotta ne eivät voisi repeytyä irti nauloista,-
jalat naulittiin useimmiten nilkkaluiden välistä -
joko pystypuun sivuille, tai jalka- pöydistä sitä varten olevalle tuelle.
Karkeat naulat repivät verisuonet, jänteet ja kudokset, -
erottivat pienet ranneluut toisistaan ja aiheuttivat hirvittävän tuskan lisäksi -
shokkivaikutuksen, joten tuomitut menettivät usein tajuntansa.
Mutta vain hetkeksi, sillä sama toistui jälleen toisen ranteen kohdalla.
Käsivarret sidottuina poikkipuuhun tuomittu nostettiin ylös pystypuuhun, -
siinä valmiina olevaan koloon.
Sitä tuskaa, jota tuomittu joutui kokemaan, -
kun poikkipuu kolahti pystypuun koloon, -
ei voi edes kuvitella hänen roikkuessaan ristillä ilman jalkatukea.
Kun kaikki tämä oli lopulta valmista, jalat naulattiin -
joko nilkoista pystypuun sivuille, tai jalkapöydistä sen etupuolelle.
Jos tuska oli ollut hirvittävä, kun ranteet lävistettiin -
karkeilla rautanauloilla, niin on lähes mahdotonta kuvailla sitä kipua, -
kun nilkoille tai jalkapöydän luille tehtiin samaa ruhjovaa väkivaltaa.
Psalminkirjoittaja Daavid kuvaili Kristuksen tulevaa kärsimystä ristillä -
ja siihen liittyviä tapahtumia, myös Vapahtajamme sanoja -
jo tuhat vuotta aikaisemmin, suorastaan yksityiskohtaisen tarkasti.
Aikana, jolloin ristiinnaulitseminen teloitusmuotona ei ollut vielä tapana.
"Jumalani, Jumalani, miksi hylkäsit minut?"
"Mutta minä olen mato enkä ihminen, -
ihmisten herjaama ja kansan halveksima.
Kaikki, jotka minut näkevät, pilkkaavat minua.
He aukovat suutaan ja nyökyttelevät päätään: -
”Jätä itsesi Herran haltuun!
Herra vapauttakoon ja pelastakoon hänet, koska on mieltynyt häneen.”"
"Olen kuin maahan vuodatettu vesi. Kaikki minun luuni ovat irti toisistaan.
Sydämeni on kuin vahaa, se on sulanut sisimmässäni.
Minun voimani on kuivettunut kuin saviastian siru, ja kieleni on -
tarttunut kitalakeeni. Sinä lasket minut alas kuoleman tomuun.
Sillä koirat piirittävät minut, pahantekijöiden parvi saartaa minut.
He ovat lävistäneet käteni ja jalkani. Minä voin laskea kaikki luuni.
He katselevat ja tuijottavat minua.
He jakavat vaatteeni keskenään ja heittävät puvustani arpaa."
Kaikki nämä eri kuvaukset löytyvät konkreettisina tapahtumina -
aivan sanatarkasti neljästä evankeliumista.
Myös profeetta Jesaja sai katsella messiaanista murhenäytelmää -
kolmisensataa vuotta edellistä myöhemmin.
Hän kuvaili ristillä tuskissaan kärsivää, -
hirvittävästi runneltua maailman Vapahtajaa seuraavin sanoin.
"Me näimme hänet, mutta hänellä ei ollut hahmoa, -
johon olisimme mieltyneet. Hän oli halveksittu ja -
ihmisten hylkäämä, kipujen mies ja sairauden tuttava, -
jota näkemästä kaikki kasvonsa peittivät, -
halveksittu, jota emme minäkään pitäneet."
Torinon käärinliinassa kuvatun miehen oikea olkapää oli sijoiltaan, -
joten mahdollisesti valmiit naulanreiät eivät olleet sopineet ranteen kohdalle,
ja olkapää oli vedetty sijoiltaan naulaamista varten.
Hän oli todellakin runneltu, ei enää ihmisen kaltainen, -
kuten Jesaja profetoi.
Nyt on huomioitava se tosiasia, että ristiinnaulitsemisen tarkoitus oli -
herättää pelkoa ja kauhua, siksi roomalaiset tekivät kaikkensa, -
jotta itse tapahtuma myös näyttäisi siltä.
Tuomitun pään yläpuolella olevaan syytekirjelmään oli kirjoitettu; -
Jeesus Nasaretilainen, juutalaisten kuningas.
INRI, joksi se yleensä lyhennetään, koostuu latinakielisistä sanoista -
Iesvs Nazarenvs Rex Iudaeorum, -
hepreaksi; YHVH ― Yashua Nazarene Melek Yehudeim.
Jeesuksen päässä oli edelleen piikkikruunu, päästä oli vuotanut verta,
ruoskinnan jäljet näkyivät kaikkialla Hänen kehossaan.
Tuskan on täytynyt olla hirvittävä, -
sillä ranteilla yritettiin lepuuttaa jalkojen tuskaa ja taas päinvastoin.
Tämä tapahtui kolmannella hetkellä, -
siis noin kello yhdeksän aikaan aamupäivällä.
Niistä sanoista, jotka Jeesus ristillä lausui, -
ehkä puhuttelevimmat olivat rukous teloitukseen osallistuneiden puolesta.
"Isä, anna heille anteeksi, sillä he eivät tiedä, mitä he tekevät."
Tehdäkseen viimeiset hetket myös henkisesti raskaaksi, -
paikalle kokoontuneet hallitusmiehet ja roomalaiset sotilaat, -
pilkkasivat Jeesusta pyytäen Häntä auttamaan itsensä alas ristiltä, -
jolloin hekin saattaisivat uskoa Häneen Jumalan poikana.
Tätä jatkui kolmisen tuntia, mutta puoliltapäivin Jerusalemin -
ja koko maan ylle laskeutui täysi pimeys.
Kyse ei ollut auringonpimennyksestä, sillä sellaista ei satu Pesachin, -
siis pääsiäisen aikaan, jolloin on aina täysikuu.
Pimeyttäkin kesti kolmisen tuntia ja yhdeksännellä hetkellä, -
siis kello kolme iltapäivällä, tapahtui yhdellä kerralla kolme asiaa.
Temppelissä uhrattiin alttarin sarviin sidottu virheetön uhrikaritsa -
kansan tahattomien syntien edestä.
Samalla Temppelin esirippu repesi kahtia ylhäältä alas ja -
Golgatalla puolestaan annettiin viaton uhri koko maailman syntien edestä.
Eri evankeliumit kertovat tuosta hetkestä ja -
Jeesuksen viimeisistä sanoista hieman eri tavoin, yhteenvetona seuraavasti:
"Eeli, Eeli Lema sabaktani - Jumalani, Jumalani, miksi minut hylkäsit."
"Isä, sinun käsiisi Minä annan henkeni."
"Se on täytetty."
Nämä olivat Jeesuksen viimeiset sanat ristillä, ja sitten Hän antoi henkensä.
Historiallinen tosiasia on siis, että Jeesus todella kuoli.
Teloittajina roomalaiset olivat erittäin perusteellisia.
He eivät jättäneet mitään sattuman varaan, -
vaan varmistivat, että kuolemaan tuomittu kuoli.
Jeesuksen kohdalla se varmistettiin keihään pistolla sydämeen, -
muiden ristiinnaulittujen kohdalla yleensä rikkomalla moukarilla -
heidän sääriluunsa. Sen jälkeen he eivät voineet enää -
kannattaa ruumiinsa painoa jaloillaan.
Seurauksena oli shokki ja tukehtuminen.
Lääketieteellisesti Jeesuksen kuolema vahvistuu kuvauksella siitä, -
että keihäänpiston jälkeen sydän- kammiosta vuoti sekä verta että vettä,
siis verihera ja veriplasma olivat jo ehtineet erottua toisistaan.
Hyvä katsoja. Näihin ihmiskunnan merkittävimpiin tapahtumiin -
päättyy tämä 10. Exodus-jakso.
Seuraavassa jaksossamme katsomme mitä ristin jälkeen, -
haudan tapahtumia, ylösnousemuksen ihmettä -
ja myös jo mainittua Torinon käärinliinaa.
Nähdään taas kahden viikon kuluttua.
Hyvä katsoja. Mikäli tämä ohjelma puhutteli sinua, -
voit tukea sarjan tuottamista soittamalla numeroon: 0600 02030
Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Voit myös lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille.
Muista mainita viite: 3162 ja saajana: Ristin Tuki ry.
Lahjoitus onnistuu myös MobilePayllä ja tekstiviestillä.
Kiitos lahjastasi.
Tekstitys: TV7