Tervetuloa seuraamaan Exodus tänään ohjelmaa.
Olen Pekka Sartola ja tämän ohjelmasarjan 8. jaksossa -
kuljemme Israelin kuningasten mukana kohti Salomonin temppelin hävitystä, -
Liitonarkun eriskummallisia kohtaloita ja Danielin profeetallisia näkyjä.
Salomonin kuoleman jälkeen voidaan yleisesti todeta, -
että Israelin ja Juudan kohdalla oli alkanut hengellinen alamäki, -
epäjumalien palveleminen ja samalla loitontuminen Herran käskyistä.
Jumala lähetti profeettoja muistuttamaan, -
varoittamaan ja kehottamaan kansaa palaamaan -
isiensä Jumalan käskyjen ja säädösten alle, -
muutoin ankarat rangaistukset tulisivat kohtaamaan kansaa.
Tästä samasta Mooses oli varoittanut jo vuosisatoja aikaisemmin.
Viestit eivät langenneet hedelmälliseen maaperään, -
huolimatta siitä, että niitä oli annettu jo usean vuosisadan ajan.
Oli siis Jumalan tuomioiden aika, ja se alkoi -
vieraiden kansojen valloittaessa maat, ensin pohjoisen Israelin.
Assyyriasta oli muodostunut Lähi-idän keskeinen ja mahtavin valta.
Sen alueet ulottuivat laajimmillaan -
aina muinaisesta Persiasta Egyptiin saakka.
Assyyrian kuningas Tiglat Pileser III -
hyökkäsi Israelin kimppuun ja vei Naftalin heimon pakkosiirtolaisuuteen.
Tämä tapahtui jo vuonna 742 eKr aivan kuin ennakoiden tulevaa,
vaikka sen jälkeen tosin seurasi parin vuosikymmenen hiljaisempi aika.
Assyyriassa vaihtui hallitsija ja uusi kuningas Salmaneser viides, -
joka oli Tiglat Pileserin poika, jatkoi siitä mihin isä oli jäänyt -
ja teki suurhyökkäyksen Israeliin, jonka seurauksena loputkin 9 heimoa,
siis koko pohjoisvaltio Israel vietiin pakkosiirtolaisuuteen -
pääasiassa nykyisen Irakin itäisen osan ja Iranin alueille saakka.
Nämä 10 heimoa eivät palanneet milloinkaan takaisin -
asuttamaan uudelleen maata vaan he muodostavat edelleenkin -
sen valtaosan koko Israelista, jonka etnisiä jälkiä on alettu etsiä -
dna- ja geenitutkimusten avatessa uusia näköaloja ja mahdollisuuksia.
Osia heimoista on aikain saatossa kulkeutunut myös Afrikan puolelle -
sillä sieltä on löydetty useita näiden muinaisten heimojen jälkeläisiä -
jopa niinkin kaukaa kuin Etelä-Afrikasta saakka.
Pohjoisen Israelin viimeiseksi kuninkaaksi jäi Hoosea, -
ei siis profeetta, jonka valta päättyi vuonna 722 ennen Kristusta.
Jumalan tuomiot eivät suinkaan päättyneet siihen, -
että valtaosa kuningaskunnasta oli hävinnyt kartalta.
Hieman yli 100 vuotta myöhemmin sama kohtalo kohtasi eteläistä Juudaa.
Tähän väliin mahtuu lyhyt periodi, jolloin Juudan kuningas Hiskia -
kääntyi Herran puoleen ja silloisen Assyyrian kuninkaan -
Sanheribin valloitusyritykset Juudan kohdalla epäonnistuivat.
Myös toinen Juudan kuningas, Joosia piti Herran käskyjä kunniassa -
ja niin Juuda sai lisää armonaikaa.
Näiden kuninkaiden jälkeen asetelmat muuttuivat jälleen, -
palasivat entiselleen ja samoihin aikoihin myös Lähi- ja Keski-Idän -
vallanpito oli keskittynyt babylonialaisten kuninkaiden käsiin.
Eteläisen Juudan viimeiseksi kuninkaaksi jäi Sidkia, -
joka kukistettiin vuonna 607 ennen Kristusta.
Tuolloinen Baabelin hallitsija Nebukadnessar hyökkäsi Juudaan, -
valloitti sen ja vei Juudan, Benjaminin sekä loput leeviläisistä -
pakkosiirtolaisuuteen Baabeliin.
Tämä on kuuluisampi näistä jaetun kuningaskunnan maastakarkoituksista,
sillä juutalaisuuden tärkein symboli, Jerusalemin Temppeli, -
siis Salomonin aikanaan rakentama, -
tuhottiin samaisen Nebukadnessarin hyökkäyksen seurauksena -
9. Av-kuuta vuonna 586 ennen ajanlaskuamme.
Israelia ja Juudaa hallitsi kaikkiaan 21 kuningasta, -
sekä jonkin aikaa myös kuningatar Iisebel.
Israelin kansan valtiollisissa vaiheissa oli alkanut selkeä muutos.
Itsenäisyyden aika oli jäämässä taakse, -
tosin ei lopullisesti vaan väliaikaisesti.
Se, että väliaika osoittautui 2000 vuoden mittaiseksi -
ei muuta miksikään sitä tosiasiaa, -
että Jumalan taholta annettu valaan sidottu lupaus on edelleen voimassa.
Salomonin temppeli oli seissyt pystyssä hieman alle 400 vuotta, -
ennen sen polttamista. Babylonialaiset ryöstivät temppelin aarteet, -
mutta eivät aivan kaikkia. Sen jälkeen on esitetty jatkuvasti kysymys, -
mihin joutui sen kruununjalokivi, eli Liitonarkku?
Se on eräs merkittävimmistä ja kiinnostavimmista -
kohteista ja esineistä, jotka Jumala antoi Israelin kansalle -
tehtäväksi valmistaa ja myös säilyttää.
Siitä on historian saatossa muotoutunut suunnattomasti -
erilaisia intohimoja, skenaarioita ja jopa kauhukuviakin herättänyt esine.
Sen ajatelluista maagisista voimista on tehty elokuvia, kirjoja, -
sepitetty erilaisia tarinoita ja olettamuksia, -
sen kohtalosta ja sijainnista ollaan edelleenkin yhtä epävarmoja -
kuin oltiin jo 2600 vuotta sitten, -
jolloin viimeiset maininnat arkista ovat peräisin.
Sen löytyminen olisi epäilemättä koko arkeologisen historian -
merkittävin tapahtuma. Vielä merkittävämmäksi sen tekee -
arkkuun liittyvä raamatullinen historia -
ja sen liittyminen Israelin kansan ja Jumalan väliseen suhteeseen.
Raamattu kuvaa, miten Jumala antoi Moosekselle käskyn -
valmistaa kyseinen arkku, hepreaksi aron, -
se lienee oikeampi nimi kuin arkki. Se oli noin 120 senttiä pitkä, -
sekä leveys että korkeus olivat noin 72 senttiä.
Valmistusmateriaali oli akasiapuu, -
josta oli myös valmistettu ne rangat, joilla arkkua kannettiin.
Sen kannella, jota kutsuttiin armoistuimeksi, -
oli kuvattuna kaksi kerubia, siis enkelihahmoa -
kasvot alaspäin suunnattuna kohti kantta.
Arkkua kannettiin sen neljällä kulmalla olevista renkaista, -
joihin pitkät rangat pujotettiin -
ja kaikki tämä oli päällystetty puhtaalla kullalla.
Liitonarkun alkuperäinen tehtävä oli siis kuvastaa ja muistuttaa -
Jumalan läsnäolosta kansansa keskuudessa.
Arkkuun liitetään myös tiukkoja määräyksiä. Kukaan muu kuin -
leeviläinen ylimmäinen pappi ei saanut koskettaa sitä.
Hänenkin tehtävänsä rajoittui vain kerran vuodessa, -
suurena sovituspäivänä, uhriveren pirskottamiseen armoistuimen yllä.
Se symboloi kansan syntien sovitta- mista Jumalan kasvojen edessä.
Arkussa säilytettiin aluksi vain laintauluja.
Myöhemmin sinne lisättiin myös Aaronin viheriöinyt sauva -
sekä mannaa sisältävä astia. Arkkua saivat kantaa ja -
siihen koskea vain siihen valitut leeviläiset papit.
Raamattu mainitseekin, että erään kerran arkkua kannettaessa -
siihen koski eräs, joka ei ollut sen kantaja, mies nimeltään Ussa, -
ilmeisesti estääkseen sitä putoamasta härkävankkureilta maahan, -
mutta sillä seurauksella, että Jumala surmasi Ussan samalla hetkellä.
Liitonarkun kohtaloista kerrotaan sen verran, -
että tuomarien aikaan filistealaiset ryöstivät sen kerran, -
mutta palauttivat melko pian takaisin -
koska se oli aiheuttanut heille melkoisia ja jatkuvia ongelmia.
Daavidin aikaan arkku oli useissakin eri paikoissa, kunnes se tuotiin -
Salomon rakentaman temppelin Kaikkein pyhimpään, -
joka on hepreaksi Kodesh Hakodashim, -
ja siellä sitä säilytettiin aina siihen saakka, kunnes temppeli hävitettiin -
babylonialaisten toimesta vajaa 600 vuotta ennen ajanlaskuamme.
Mutta mihin se sitten joutui?
Vanhemmissa Babylonin vankeuden aikaisissa kuvauksissa -
Liitonarkkia ei mainita juutalaisille kuuluneiden esineiden joukossa.
Ajanlaskumme alkuvuosien historioitsijoiden, -
sekä Talmudin mukaan, uudelleen rakennetun, -
siis Herodeksen aikaisen temppelin Kaikkeinpyhin oli tyhjä.
Osa tutkijoista uskoo, että Jerusalemiin -
jo Salomonin pojan Rehabeamin hallituskautena hyökänneet -
egyptiläiset olisivat varastaneet arkun.
Joidenkin lähteiden mukaan Joosia piilotti arkun hyvissä ajoin -
ennen kuin babylonialaiset hyökkäsivät Jerusalemiin.
On esitetty myös perusteltuja olettamuksia siitä, -
että Liitonarkki olisi haudattuna jonnekin Jerusalemin Temppelivuorelle
ja että Jeremia ystävineen olisi piilottanut sen -
Temppelivuoren uumeniin louhittuun kammioon -
ennen Nebukadnessarin hyökkäystä.
Myös Ilmestyskirja mainitsee Liitonarkusta, -
mutta ei missään maan pinnalla, vaan taivaallisissa saleissa.
Uskallan epäillä, että kyse olisi Mooseksen teettämästä arkusta.
Todennäköisimmin tämä taivaallinen arkku on ollut se malli, -
jonka mukaan Jumala antoi Moosekselle ohjeet -
teettää vastaavanlainen. Siihen viittaa myös heprealaiskirjeen kirjoittaja -
todetessaan maallisen arkun olevan vain taivaallisen varjokuva.
Israelin ortodoksijuutalaiset ovat tukeutuneet Jeremian teoriaan,-
jonka mukaan arkku olisi kätkettynä Temppelivuoren alla sijaitsevaan -
salaiseen onkaloon, jonka kuningas Salomo antoi aikanaan louhia.
Se oli tarkoitettu suojaamaan kaikkia muitakin Temppelin aarteita -
vihollisen hyökkäysten aikana.
Teoria tuntuu periaatteessa uskottavalta ja mahdolliselta.
Sitä pitää yllä mm. Temppelivuori-Instituutti.
He väittävät jopa löytäneensä -
muutamia vuosia sitten tehdyissä kaivauksissa kyseisen luolan, -
mutta se suljettiin koska muslimit saivat tietää asiasta ja sen -
seurauksena olisi syntyi silloinen palestiinalainen kansannousu, intifada.
Tässä kohden juutalaiset ovat syystäkin varovaisia, sillä kaikki, -
mikä liittyy Temppelivuoren juutalaiseen historiaan, -
saa nykyiset islamistit ja palestiinalaiset raivon valtaan.
Sen koommin instituutti ei ole suorittanut virallisesti -
kaivauksia Temppelivuoren alla. Heidän mukaansa -
Liitonarkku saadaan tuoda esille vasta silloin kun Messias saapuu -
ja perustaa tuhat vuotta kestävän rauhan valtakunnan.
Yksikään viime vuosien intifadoista ei tosin ole milloinkaan yhteydessä -
Liitonarkkua koskeviin väitteisiin, -
niiden syyt ovat olleet huomattavasti sekulaarimmat.
Liitonarkun etsintään liittyvien kysymysten joukosta esiin nousee -
myös eräs hyvin oleellinen sellainen, nimittäin roomalaiset.
He tuhosivat temppelin vuonna 70 ajanlaskuamme -
ja veivät sen aarteet Roomaan, se on tosiasia.
Voittonsa kunniaksi silloinen sotapäällikkö Tiitus -
teetätti riemukaaren ja hakkautti siihen reliefin eli veistoksen, -
joka kuvaa juutalaisia orjia kantamassa Temppelin aarteita -
keisarin jalkojen juureen.
Kuitenkaan Liitonarkkua ei näy missään koko reliefissä -
eikä sitä mainita, vaikka siinä on kuvattu Menora -
ja muita temppelipalveluun liittyviä pyhiä esineitä.
Miksi roomalaiset olisivat jättäneet kaikkein tärkeimmän -
ja pyhimmän esineen mainitsematta ja kuvaamatta reliefiin, -
jos se olisi ollut mukana aarteistossa? Heille se olisi merkinnyt -
uskonnollisen juutalaisuuden suurinta mahdollista häpäisyä.
Sitä on selitetty Jeremian teorialla, jonka mukaan -
Liitonarkku ehdittiin viedä turvaan -
ja kätkeä Temppelivuoren alla olevaan salaiseen kammioon -
jo vuosisatoja aikaisemmin. Muu jäljellä ollut välineistö -
joutui roomalaisten haltuun ja edelleen Roomaan.
Mitään todellista todistuspohjaa ei tällekään teorialle ole löytynyt, -
eikä löydy, ennen kuin israelilaiset saavat vapaat kädet tutkia -
kaikki noin 60 Temppelivuoren alla olevaa luolaa ja kaivantoa.
Se tuskin onnistuu niin kauan, kun islamistit saavat määrätä kaikkea, -
mikä liittyy Temppelivuoreen. Kaikista viitteistä ja teorioista huolimatta -
Temppelivuori teoria jää yhtä avoimeksi -
kuin kaikki muutkin yritykset selittää Liitonarkun kohtaloa.
Eräs teoria, josta on tehty lukuisia elokuvia ja dokumentteja, -
liittää Liitonarkun syvälle Etiopian sisäosiin, kaupunkiin nimeltä Aksum -
ja siellä yhteen erityiseen paikkaan, Marian kirkkoon.
Väitettä on vaikea todistaa sen koommin oikeaksi kuin vääräksikään, -
sillä Etiopian ortodoksikirkko ei salli ulkopuolisten pääsyä -
kirkon siihen osaan, jossa heidän mukaansa Liitonarkkua säilytetään.
Heidän uskomuksensa ja väitteensä perustuu kuninkaalliseen kronikkaan, -
Kebra Nagastiin, jonka mukaan Etiopian silloinen kuningas -
Menelik ryösti Liitonarkin Salomon temppelistä vuonna 950 eKr.
Legendan mukaan Liitonarkku toi menestystä kuninkaalle -
hänen lukuisten sotaretkiensä aikana -
ja siksi se kätkettiin ulkopuolisten ulottumattomiin.
Tämä teoria ei ole kovin uskottava sillä Raamattu -
tai mikään juutalaisten historia ei mainitse, -
että Salomo olisi sotinut Etiopiaa vastaan niinkin aikaisin -
kuin 10 vuotta Temppelin valmistumisen jälkeen -
ja että Temppeli olisi jo tuolloin ryöstetty.
Arkku olisi kuitenkin tuotu Etiopiaan, -
ja piilotettu mainitun Marian kirkon kätköihin, -
joka rakennettiin vasta 1000 vuotta myöhemmin.
Liitonarkkua vartioi yksi munkki, -
joka ei saa milloinkaan poistua sen läheisyydestä.
Vain hänellä on pääsy huoneeseen, jossa sitä säilytetään.
Tarut ja teoriat ovat pyörineet villeinä Liitonarkun ja sen sijainnin ympärillä.
Juutalaistaustainen ohjaaja Steven Spielberg -
kuvasi hyvin kuuluisaksi ja menestyk- sekkääksi nousseen elokuvan -
Kadonneen aarteen metsästys.
Sen tarina pohjautuu amerikkalaisten vapaamuurarien kertomuksiin -
arkun kohtaloista. Alkujaan se olisi ollut Egyptissä,-
siis sen jälkeen, kun muinainen Persia valloitti Egyptin -
ja piti sitä alusmaanaan. Tuolloin arkku olisi kulkeutunut jossain vaiheessa -
Babyloniasta Egyptiin ja kätketty sinne.
Siihen myös Spielbergin elokuvan tarina viittaa.
Englantilainen kirjailija ja samalla myös vapaamuurari -
kertoo eräässä teoksessaan, että temppeliherrat löysivät Liitonarkun -
joskus 1400-luvulla ja veivät sen Pyreneille,-
Ranskan puoleiseen osaan vuoristoa.
Se sijoitettiin kuivaan luolaan, naamioitiin täydellisesti -
ja sen sijainti kulki salaisuutena temppeliherrojen keskuudessa -
seuraavat 600 vuotta aina 1. Maailmansotaan saakka.
Ranskalaiset vapaamuurarit, jotka olivat tietoisia arkun sijainnista, -
pelkäsivät tuolloin, että saksalaiset saavat vihiä sen sijaintipaikasta ja -
veivät sen turvaan Yhdysvaltoihin, jossa se on kuulemma edelleenkin.
Spielbergin filmi päättyy itse asiassa samaan lopputulokseen.
Totuus on joskus taruakin ihmeellisempää, tai sitten päinvastoin.
Eräs toinen brittikirjailija väittää, että temppeliherrat olisivat tuoneet -
Liitonarkun mukanaan Englantiin erään ristiretken seurauksena.
Hän mainitsee jopa nimeltä erään heistä -
ja myös vuoden, johon ristiretki ajoittui.
Löytyykö Liitonarkku joskus? Kysymys, jolle ei tunnu löytyvän vastausta, -
vaikka aihe on kiinnostanut ihmismieltä jo pari vuosituhatta.
Jos se löytyisi jostain kätköstä, -
niin mitä merkitystä sillä voisi olla muille kuin juutalaisille?
Kristityille arkku on luonnollisesti erittäin kiinnostava kohde, -
mutta vain arkeologiselta ja raamatunhistorialliselta kannalta.
Muuta merkitystä sillä ei voi, eikä oikeastaan saakaan olla, -
sillä uusi liitto on jo korvannut vanhan, joka oli kaiken lisäksi tehty -
nimenomaan Israelin lasten kanssa.
Ilmestyskirja mainitsee (11:19) Jumalan alkuperäisen liitonarkun -
olevan Hänen taivaallisessa temppelissään.
Johanneksen saamassa näyssä arkun ilmestyminen liittyy ajankohdallisesti -
keskelle ahdistuksen aikaa, -
siis Suuren ahdistuksen tai Jaakobin ahdistuksen -
kolmen ja puolen vuoden mittaisen ajanjakson alkamista.
Katsotaan lopuksi, mitä mieltä Liitonarkusta on Hän, -
jonka määräyksestä se aikanaan annettiin Israelin kansalle -
muistutukseksi Hänen itsensä ja kansan välisestä suhteesta.
Jer. 3:16: "Näin sanoo Herra: Kun te niinä päivinä lisäännytte -
ja olette hedelmällisiä maassa, silloin ei enää puhuta Herran liitonarkusta.
Se ei tule enää kenenkään mieleen, eikä sitä muisteta, -
sitä ei enää kaivata eikä sellaista enää tehdä.
Siihen aikaan Jerusalemia sanotaan Herran valtaistuimeksi.
Kaikki kansat kokoontuvat Herran nimessä Jerusalemiin, -
eivätkä ne enää vaella pahan sydämensä paatumuksessa.
Niinä päivinä Juudan heimo liittyy Israelin heimoon, -
ja ne tulevat yhdessä pohjoisesta maasta siihen maahan,-
jonka minä annoin teidän isillenne perinnöksi."
Puhuttaessa Raamatun eskatologiasta, siis lopun ajoista, -
nousee Daniel erääksi merkittävimmäksi profeetaksi.
Hänestä ei missään vaiheessa mainita mitään kielteistä.
Häntä kuvataan otolliseksi ja rakastetuksi -
ja ehkäpä siksi Danielille näytettiinkin ihmiskunnan lopun ajoista -
kaikkein merkittävimpiä näkyjä.
Eräs pakkosiirtolaisuuden aikaisia tapahtumia oli ilman muuta -
Nebukadnessarin pojan, Belsassarin hallituskaudella järjestämät -
kuuluisat pidot ja niiden aikana seinälle ilmaantunut kirjoitus.
Kuningas oli antanut tuoda kemuihinsa Jerusalemin temppelistä, -
siis Salomonin rakennuttamasta, temppelin kulta ja hopea astiat -
ja käytti niitä ryyppyastioina koko hovinsa edessä.
Samalla kun he joivat ja retestelivät ylistäen omia epäjumaliaan, -
alkoi seinälle ilmaantua ihmiskäsi ja kirjoitusta, -
jota eivät kaldealaiset viisaat kuitenkaan osanneet tulkita.
Paikalle kutsuttu Daniel osasi tulkita sen täsmälleen oikein, -
ja siinä kuvattu tapahtuma seurasi myös lähes välittömästi.
Teksti oli muinaista persiaa, siis farsia, ja kuului seuraavasti: -
’Mene, mene, tekel, u-farsin.’
Käännettynä: "Jumala on laskenut sinun valtakuntasi päivät -
ja tehnyt siitä lopun, sinut on vaa'alla punnittu ja köykäiseksi havaittu.
Sinun valtakuntasi on jaettu ja annettu meedialaisille ja persialaisille."
Jumalan antama tuomion ilmoitus toteutui jo heti seuraavana yönä, -
kuningas surmattiin, mutta sitä ennen hän oli ehtinyt kohottaa Danielin -
valtakuntansa kolmanneksi korkeimpaan arvoasemaan.
Danielille esiteltiin myös tuleva Kymmenvaltioliitto, -
eli nykyinen Euroopan Unioni, tuleva Euroopan Liittovaltio -
sekä lopun aikoina ilmaantuva Antikristus.
Mutta ehkä kaikkein merkittävin lopun ajan profetioista on kuitenkin -
70 vuosiviikon profetia, jossa profeetalle näytetään, -
että Jerusalem on oleva raunioina 70 vuotta ja -
rakennetaan sitten uudelleen.
Sen jälkeen Daniel saa kuvailla niin oman juutalaisen kansansa kohtaloita,
tulevan Messiaan aikaa maan päällä, Hänen surmaamistaan, -
Jerusalemin hävitystä ja juutalaisten maastakarkoitusta.
Profeetalle näytetään myös sen jälkeistä antikristillistä aikaa, -
johon liittyy viitteellisesti myös tuleva kolmas temppeli -
ja sen uudelleen aloitettava uhripalvelu.
Seitsemänkymmentä vuosiviikkoa tarkoittaa -
70:tä seitsemän vuoden jaksoa, siis 490 Vanha Testamentillista vuotta.
Danielille näytettiin myös hämmästyttävällä tarkkuudella -
tulevan Messiaan, siis Jeesuksen ilmaantuminen omilleen, -
tarkalleen eräänä pääsiäisenä vuonna 30 meidän ajanlaskuamme.
Samoin Hänen surmaamisensa ja ilmaantumisensa uudelleen -
tulevana millenniaalisena rauhanvaltakunnan hallitsijana.
Näistä asioista lisää myöhemmissä jaksoissa.
Lähi-Idän historiassa alkoi myös uusi aikakausi.
Baabelin vankeuden jälkeen juutalaiset saivat luvan palata -
takaisin Jerusalemiin, rakentaa sinne uudelleen temppelin.
Salomonin aikainen ensimmäinen temppeli oli tuhottu perusteellisesti -
ja tilalle tarvittiin jumalanpalvelukseen -
ja uhraamiseen soveltuva paikka. Hurskas juutalainen -
ei voisi kuvitellakaan uhraavansa missään muualla kuin Jerusalemissa -
ja edelleen vain Temppelivuorella sijaitsevassa temppelissä.
Uuden aikakauden sai aikaan uusi maailmanvalta, -
tai oikeammin uudelleen valtaan palannut, -
mutta nyt vain meedialaisilla vahvistunut Meedo-Persia.
Vuonna 538 eKr. kuningas Koores valloitti Baabelin -
ja hänen hallituskautenaan mahdollistui myös -
juutalaisten paluu Juudeaan ja temppelin rakentaminen uudelleen.
Tämä ns. toinen temppeli rakennettiin ja se valmistui Serubbaabelin johdolla
tarkalleen 70 vuotta Salomonin temppelin tuhoutumisen jälkeen, -
siis vuonna 516 ennen ajanlaskuamme.
Paluumuutto Juudaan jatkui edelleen ja vuonna 445 -
silloisen kuninkaan Antaxerxes Longimanuksen antaman -
käskykirjeen mukaan myös loput juutalaisista saivat palata -
Jerusalemiin, jonka seurauksena myös kaupungin muurit korjattiin.
Silloisten maailmanvaltojen jatkumossa -
oli vuorossa kreikkalainen versio.
Lännestä oli nousemassa todellinen supervalloittaja, -
eräs koko maailmanhistorian merkittävimmistä -
kuninkaista ja sotilaista, Aleksanteri Suuri ja Kreikka.
Hänen hallinta-aikanaan juutalaisilla oli huomattavasti rauhallisempaa.
Heille myönnettiin osittainen itsemääräämisoikeus, -
joka ei ollut kovin pitkäaikainen, -
sillä Aleksanterin kuoltua vuonna 323 asetelmat muuttuivat jälleen.
Juutalaisia alettiin järjestelmällisesti kreikkalaistamaan.
Kreikasta oli muodostunut poliittisen, uskonnollisen ja sotilaallisen -
hallintavallan myötä myös yleiskieli, -
joka puolestaan johti väistämättä konfliktiin juutalaisuuden kanssa.
Mitä tahansa kielteistä juutalaisista sanotaankaan, -
niin isiensä uskoa ja siihen liittyvää tapakulttuuria -
he eivät suostu muuttamaan toisen uskonnon tai kulttuurin hyväksi.
Aleksanterin kuoltua silloinen maailmanvalta jaettiin -
hänen viiden kenraalinsa kesken. He olivat Antigonos, Kassandros, -
Lysimakhos, Ptolemaios sekä Seleukos.
Juudeaa ja Israelia ympäröiviä maita jäivät hallitsemaan -
Ptolemaios ja Seleukos, joista jälkimmäinen erikoistui -
hellenistisen kulttuurin levittämiseen, näin tapahtui myös Juudean kohdalla.
Ptolemaios keskittyi hallinnoimaan pääasiallisesti Egyptiä -
ja sen reuna-alueita.
Yhteentörmäys oli väistämätön perinteisen juutalaisuuden ja -
sitä kreikkalaistamaan ryhtyneen seleukidihallinnon kanssa.
Makkabealaiskapinana tunnettu taistelu -
kreikkalaista uskonto ja sivilisaatiojärjestelmää vastaan -
on myös eräs osoitus siitä peräänantamattomuudesta, -
joka on saanut juutalaiset puolustamaan isiensä uskoa ja tapoja,
kirjaimellisesti henkeen ja vereen saakka.
Asetelmat alkoivat muodostua seuraa- vien runsaan 150 vuoden aikana.
Ptolemaiosten hallitsema Egypti alkoi vähitellen kreikkalaistaa -
etelästä käsin myös Juudeaa. Samoihin aikoihin -
syyrialaiset seleukidit valloittivat pohjoisen suunnasta Jerusalemin.
Eräs heistä, pahamaineinen Antiokus IV Epifanes rakennutti -
Temppelivuoren lähelle kokonaan kreikkalaisen kaupunginosan -
ja sinne Akra nimisen temppelin, jossa aloitettiin uhraamaan -
pakanallisille epäjumalille tarkoitettuja eläinuhreja.
Antiokus pani myös toimeen juutalaisten vainot, -
kielsi heiltä uhraamisen omassa temppelissään ja yritti lopettaa -
sekä juutalaisten uskonnolliset tavat, jopa ympärileikkauksenkin.
Mutta liika oli nyt liikaa, nyt myös juutalaisille.
Antiokus Epifaneen toimien viimeinen pisara oli -
Jerusalemin Temppelin häpäiseminen.
Hän pystytti sinne Zeus-jumalan patsaan ja uhrasi sian alttarilla.
Tämä tapahtui vuonna 167 eKr.
Tuolloin ylipappina oli hasmonealaiseen sukuun kuulunut -
Mattatias, joka sai lopulta tarpeekseen -
ja pakeni viiden poikansa kanssa vuorille, pois kaupungista.
Mattatiaan kuoltua hänen poikansa Juudas Makkabealainen -
kokosi hajallaan olevat samoin ajattelevat ryhmät yhteen, -
alkoi suunnitella järjestelmällistä sotaretkeä, pyhää sotaa,-
jonka lopullisena tarkoituksena oli syrjäyttää seleukidihallinto ja -
palauttaa sekä Juudea että Jerusalem -
ja sen temppeli alkuperäiseen tarkoitukseensa.
Tästä he eivät olisi kyenneet suoriutumaan yksin, -
niinpä makkabealaiset liittoutuivat vähitellen maailmanvallaksi nousevan
Rooman kanssa ja onnistuivat lopulta syrjäyttämään seleukidien dynastian.
Juutalaisvaltio oli jälleen itsenäinen.
Yli kahdeksan vuosisadan jakso taisteluja, pakkosiirtolaisuutta ja -
alistumista vieraan ikeen alle toi vihdoin itsenäisyyden, -
mutta vain noin sadaksi vuodeksi.
Serubbaabelin rakentamana Jerusalemin temppeli vihittiin -
uudelleen alkuperäiseen käyttöönsä vuonna165 ennen ajanlaskuamme, -
sen muistoksi ja seurauksena juutalaiset alkoivat viettää -
ja viettävät edelleenkin vuotuista hanukka-juhlaa.
Näin kahdeksas jakso. Seuraavaksi olemmekin jo roomalaisajassa -
ja samalla koko ihmiskunnan historian merkittävimpien tapahtumien ytimessä.
Pysy kanavalla niin nähdään jälleen kahden viikon kuluttua.
Hyvä katsoja. Mikäli tämä ohjelma puhutteli sinua, -
voit tukea sarjan tuottamista soittamalla numeroon: 0600 02030
Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Voit myös lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille.
Muista mainita viite: 3162 ja saajana: Ristin Tuki ry.
Lahjoitus onnistuu myös MobilePayllä ja tekstiviestillä.
Kiitos lahjastasi.
Tekstitys: TV7