Tervetuloa seuraamaan Exodus tänään ohjelmaa.
Olen Pekka Sartola ja tänään menemme tutkimusmatkalle -
Israelin raamatulliseen historiaan Egyptistä lähdön jälkeen.
Viime jakso päättyi Mooseksen johdolla alkaneeseen -
lähtöön Egyptin orjuudesta.
Katselimme muutamia sen aikaisia paikan nimiä -
etsiessämme israelilaisten vaeltamaa reittiä.
Aivan alkuvaiheessa exodusta Mooses sai käskyn kääntyä takaisin.
He olivat matkanneet jo jonkin aikaa Eetamista johonkin suuntaan, -
jota meille ei tarkalleen kerrota.
Mainitaan vain, että Herra kulki heidän edellänsä sekä päivin että öin,
mahdollistaen näin matkanteon myös yön viileinä tunteina.
Kuinka kauan kuljettiin, milloin ja missä leiriydyttiin, -
siitä on tarkka luettelo 4. Mooseksen kirjan luvussa 33.
Luettelo päättyy neljävuosikymmentä myöhempään ajankohtaan, -
Mooabin arolle vastapäätä Jerikoa ja ajankohtaan, -
jolloin kansa oli jo valmistautumassa Jordanvirran ylitykseen -
ja Kanaanin maan valloitukseen.
Sinne on vielä pitkä matka, joten lähdemme nyt etsimään reittiä -
Punaisen meren ylittämiseen. Se saattaa tuoda mukaan yllätyksen, -
jossa perinteiset käsitykset heittävät kuperkeikkaa.
Eetamista lähdettiin siis johonkin suuntaan, -
mutta jossain kohtaa heidän oli käännyttävä takaisin -
ja leiriydyttävä Siinain puolella Pii-Hahirotin kohdalle, -
Migdolin ja meren, siis Kaislameren väliseen maastoon.
Raamattu ei mainitse Punaista Merta, -
vaan käyttää siitä nimitystä Kaislameri, hepreaksi yam-suph.
Toinen selkeä kohde, mutta kronologisesti vasta -
Kaislameren ylityksen jälkeen, -
oli Suurin erämaa ja siellä erityisesti paikka nimeltä Maara.
Joka tapauksessa, Kaislameren ylityksen jälkeen, -
tultiin pois Egyptin hallitsemalta alueelta.
Tämä on tärkeä huomioida, sillä se antaa oikeuden määritellä -
kansan myöhempiä vaellusreittejä ja niihin liittyviä paikkoja.
Samalla käy yhä selvemmäksi, että Egyptin hallussa tuolloin ollut -
Siinain niemimaa erämaa-alueineen, ei voinut olla se alue, -
jossa Israelin kansa joutui lopulta vaeltamaan neljä vuosikymmentä.
Joten Punainen Meri ja nykyinen Suezin lahti -
eivät yksinkertaisesti voineet olla paikka, jossa meri ylitettiin.
Maarasta, siis Midianin puolelta, matka oli jatkunut edelleen Eelimiin, -
joka oli ilmeisen tunnettu karavaanien pysähdyspaikka, -
sillä mainitaan, että siellä oli 12 vesilähdettä ja 70 palmupuuta.
Näiden paikannimien perusteella meidän on pääteltävä -
missä kohtaa tapahtui Kaislameren ylitys.
Pienoiseksi ongelmaksi muodostuu se, -
että Kaislameri on ollut nimenä sekä Suezin lahdelle että Agaban lahdelle -
ja jotta asia mutkistuisi entisestään, -
se on ollut nimenä myös Tiranan salmen suulla olevalle vesialueelle -
Agaban lahden eteläpäässä.
Näiden vaihtoehtojen välille ovat myös tutkimukset keskittyneet.
Yksikään tutkija ei uskalla täysin vannoutua oman näkemyksen taakse.
Niin Eetam, Pii-Hahirot, Migdol, Maara, Baal-Sefon, Suurin erämaa -
kuin Eelimkin ovat paikkoja, joiden sijoittaminen karttalehdelle -
jättää aina kysymysmerkin viimeiseksi kirjaimeksi.
Oleellisempaa onkin tutkia mahdollista meren ylityspaikkaa -
niillä perusteilla, jotka Raamattu antaa arviointien pohjaksi.
Meren ylitys Suezin lahden kohdalla on siksi pois suljettu, -
toiseksi, miksi Mooses, egyptiläisen sotilaskasvatuksen saaneena, -
olisi johtanut kansaa Suezin lahden länsipuolelle, -
maalle joka kuului Egyptiin ja oli merenpohjan kannalta -
mahdoton ylittää ja tulisi, Raamatun ilmoituksen vastaisesti, -
lahden toisella puolella takaisin jälleen Egyptin puolelle.
Eräänä vaihtoehtona, ja ehkä myös parempana sellaisena, -
on eräs tutkimustulos, jonka mukaan Kaislameren ylitys olisi tapahtunut -
Agaban lahden eteläosan kohdalla, Tiranan salmen suulla, -
vastapäätä Midianin maassa sijainnutta Baal-Sefonia -
Suurin erämaan laidalla.
Tätä näkemystä puoltavat useat seikat.
Ensinnäkin merenpohja tuolta osin on kovaa, osittain sorapohjaista, -
matalimmillaan noin 13 metriä, -
syvimmilläänkin keskimäärin noin parisensataa metriä, -
paitsi yhdeltä kohtaa se syvenee todella jyrkästi ja -
tekisi paikan täysin mahdottomaksi kulkea.
Mikäli merenpohjan geologiassa ei ole tapahtunut mullistavia muutoksia -
exoduksen jälkeen, mikä on toki mahdollista, -
Tiranan salmi täytyy sulkea pois vaihtoehtojen joukosta.
Sikäli sääli, että kannas on muilta osin noin 800 metriä leveä -
ja mahdollistaisi siten suurenkin joukon melko nopean siirtymisen -
kuivaa pitkin pois Egyptistä ja siis Midianin maan puolelle.
Noilta kohdin salmi ja merenpohja on vain noin 8 kilometrin levyinen.
Siinain puolella on myös laakeaa tasankoaluetta leiriytymistä varten.
Täytyy muistaa, että tuollainen määrä ihmisiä ja karjaa -
tarvitsevat valtavan alueen jo pelkästään leiriytymistä varten.
Tätä vaihtoehtoa tukee myös se, että mainitaan kansan kääntyneen -
Eetamista takaisin Pii-Hahirotiin, -
sellainen paikka on löytynyt myös Tiranan salmen suulta.
Tämä vaihtoehto edellyttää jonkinasteisia maankuoren -
ja samalla myös merenpohjan mullistuksia -
kuluneiden 3500 vuoden aikana. Se ei ole mitenkään mahdotonta -
ottaen huomioon alueen sijainnin Itä-Afrikan hautavajoamaan nähden.
Alue on edelleenkin seismisesti ja geologisesti hyvin herkkää.
Midian puoleisen, nykyisen Saudi- Arabian niemimaan eteläkärjestä -
löytyvät myös Raamatusta paikan nimet, kuten jo mainitut -
Migdol, Eetam kuin myös Pii-Hahirot.
Sieltä löytyy myös Siinain vuori, arabiaksi Jebel Musa, -
siis Mooseksen vuori.
Pari sanaa midianilaisista. He polveutuivat Aabrahamista, -
ja olivat siten sukua sekä Ismaelin että Iisakin jälkeläisille.
Midian oli Aabrahamin toisen vaimon, Keturan kanssa saatu poika, -
ja heidän asuinalueensa sijoittui idän puolelle, -
nykyisen Saudi-Arabian läntiseen osaan.
Mooses oppi aikanaan, oman exoduksensa aikana -
tuntemaan hyvin Midianin maan.
Hän avioitui siellä, sai kaksi poikaa, Geersomin ja Elieserin, -
Sipporan, midianilaisen papin Jethron tyttären kanssa.
Tuolloinen Midian käsitti maa-alueen nykyisestä Eilatista -
aina Sharm el-Sheikh`iin, Tiranan salmeen saakka.
Tuo, noin 200 kilometrin pituinen ja -
muutaman kymmenen kilometrin levyinen maakaistale rajoittui idässä -
Siinin erämaa-alueeseen ja lännessä Agaban lahteen.
Nyt on hyvä muistaa, että Mooses oli aikanaan myös paimen.
Hän paimensi appensa Jethron kameli- ja lammaslaumoja -
ja oppi tuntemaan alueen 40 vuoden aikana erittäin hyvin.
Kaivot ja keitaat määräsivät, -
missä minäkin vuodenaikana lampaita paimennettiin.
Toinen elinkeinon haara oli kalastus, kuten on vieläkin.
Agaban lahti on erittäin kalaisa, kirkasvetinen ja puhdas.
Vaikka Raamattu ei sitä mainitsekaan, -
olisi vaikea kuvitella, etteivätkö meren rannalla asuvat midianilaiset -
olisi harjoittaneet myös kalastusta.
Tässä kohden teen olettamuksen, joskin hyvin perustellun sellaisen, -
uskon että kalamatkoillaan Mooses oli tutustunut erääseen -
geologiseen erikoisuuteen, -
josta tuli aikanaan merkittävä hänen oman kansansa kohdalla.
Midianin maan ja Siinain puoleisen Egyptin erotti toisistaan Agaban lahti,
keskimäärin noin 20-25 kilometrin levyisenä merialueena.
Sen keskivaiheilla oli eräänlainen luonnonoikku, sorapohjainen, -
matala, useita satoja metrejä leveä kannas.
Se on mitä suurimmalla todennäköisyydellä paikka, -
jota pitkin Egyptistä lähtenyt kansa aikoinaan ylitti Agaban lahden.
Ehkä eniten tämän asian kanssa on tehnyt työtä -
Tukholman Karoliinisen Instituutin tutkijaryhmä, -
meribiologi ja tohtori Lennart Möller ryhmineen.
He ovat kartoittaneen Agabanlahtea perinpohjin ja etsineet -
merenpohjan matalikkoa, joka voisi olla mahdollinen paikka ylitykselle.
Lahti on useista kohdin erittäin jyrkästi syvenevä -
ja täysin mahdoton ylitettäväksi. Sieltä löytyy kuitenkin -
eräs hämmästyttävä paikka, joka voisi olla hyvinkin mahdollinen, -
itse asiassa, jopa todennäköisin eri vaihtoehdoista.
Ensinnäkin tulee muistaa israelilaisen exodusjoukon valtava koko.
Sen kokoisella kansanpaljoudella ei ollut mahdollisuuksia kulkea -
nopeasti Siinain erämaassa.
Se voitiin ylittää vain tiettyjen solien, keitaiden kautta.
Reitit Siinain poikki itään kulkivat usein kuivuneita joenuomia pitkin.
Niiden pohjat olivat kivikkoisia ja kulku oli siksi hidasta.
Ottaen huomioon solat, mäet ja mutkat, kansa on voinut liikkua -
korkeintaan 2-3 kilometriä/tunnissa -
ja enintään 10-12 tuntia vuorokaudessa.
Kokonaismatkaa lähtöpaikasta Goosenista Nuweibaan, -
Siinain ja siis Egyptin puoleiseen paikkaan Agaban lahtea, -
kertyi kaikkiaan noin 440 km. Vastaavasti aikaa oli kulunut, -
kuten Raamattu mainitsee, tasan kuukausi siitä, -
kun kansa oli lähtenyt Egyptistä.
Nuweiban kohdalla, suunnilleen puoli- välissä Eilatia ja Sharm el-Sheikhiä, -
on hyvin erikoinen ja aivan kuin tätä tarkoitusta varten syntynyt alue.
Suuri, useiden kymmenien hehtaarien suuruinen tasainen hiekkaranta, -
jonne päädytään jyrkkien vuorten välistä johtavalta kanjonilta.
Alue on ainoa riittävän suuri leiripaikka -
jopa 2,5 miljoonaiselle kansalle ja heidän karjalaumoilleen.
Sitä kutsuttiin aikanaan nimellä Pii-Hahirot ― Solien suuaukot.
Siltä se rannalta, aivan vedenrajasta katsoen näyttikin.
Sitä vastapäätä lahden toisella puolella, siis Midianin puolella -
oli paikka nimeltä Baal-Sefon, hepreaksi Baal Tz`ifon, -
siis aivan Raamatun mukaan.
Nyttemmin paikka on nimeltään Wadi al Hasha.
Sillä kohden Midianin puolella olevaa lahtea oli vastaavanlainen, -
huomattavasti suurempi, useiden kilometrien pituinen, -
mutta kapeampi tasainen maa-alue, jonne olisi myös ollut helppo rantautua.
Sieltä johtaa useita kanjoneita sisämaahan, -
paikkaan, joka nykyään tunnetaan nimellä Ash Sharaf, -
sekin useiden neliökilometrien suuruinen tasankoalue, -
jonne oli mahdollista leiriytyä.
Parhaimman teorian mukaan Kaislameren ylitys olisi tapahtunut -
suurin piirtein tämän kartan mukaisesti katkoviivan osoittaman reitin mukaan.
Myös amerikkalainen arkeologi-tutkija Ron Wyatt oli päätynyt aikoinaan -
siihen, että Kaislameren ylitys on tapahtunut näiltä kohdin Akabanlahtea.
Aiemmin mainittu tohtori Lennart Möller etsi vielä pitävämpiä todisteita.
Nuweiban ja Midianin puolella Wadi al-Hahshan välillä -
oli erikoinen merenalainen tasanne.
Epäilemättä myös Mooses on ollut aikanaan siitä tietoinen.
Satoja metrejä leveä ja noin sata metriä syvimmiltä kohdiltaan oleva -
suhteellisen tasainen ja leveä sorapohjainen kannas.
Lahtihan on tuolta kohdalta noin 20 kilometriä leveä, -
joten äkkijyrkkää rantatörmää ei kummallakaan puolella ollut.
He aloittivat sukellukset sillä kohdin lahtea.
Möllerin ryhmä oli kartoittanut myös vaihtoehdon Tiranan salmen suulla -
ja todennut sen tietyiltä osin vaikeaksi, jos ei peräti mahdottomaksi.
Mutta tutkiessaan Nuweiban - Wadi al-Hashan aluetta -
merenpohjan osalta useiden kuukausien aikana, -
sukellusten ja vedenalaisten robottikameroiden avulla, he löysivät -
valtavat määrät eriskummallisen muotoisia korallien peittämiä esineitä.
Korallihan ei itsessään kasva sorapohjaisessa kivikossa, -
mutta sille oli kuitenkin löytynyt runsaasti orgaanista kasvualustaa.
Satoja sienenmuotoisia esineitä, jotka tunnistettiin myöhemmin -
muinaisten egyptiläisten sotavaunujen vaunuiksi, pyöriksi ja akseleiksi.
Yksi sellainen oli peitetty kullalla, siihen ei korallikaan tartu kiinni.
Merenpohja on Egyptin ja Saudi-Arabian puolelta nykyään -
arkeologisesti suojeltu, mutta metallinpaljastimet ilmaisivat, -
että korallit peittivät myös useita satoja hyvin vanhoja rattaita, -
vaununosia, miekkaesineitä ja keihäitä.
Niitä oli useiden kilometrien matkalla koko kannaksen pituudelta, -
joten kyse ei voinut olla uponneesta aluksesta, -
joka olisi aikanaan kuljettanut senkaltaista materiaalia.
Skeptikot, jotka eivät usko koko kertomukseen, -
perustelevat epäilyjään usein myös sillä, että miten meri on voinut -
jakautua kahteen eri seinämään, joiden väliin olisi sitten jäänyt tyhjä,
äärimmäisen kovalta vastaiselta ilmavirralta säästynyt aukko, -
jota pitkin meren ylitys olisi voinut tapahtua.
Noin voimakkaat tuulet repivät taloja perustuksiltaan, -
heittävät ilmaan kaiken irtaimen, katkovat suuriakin puita -
ja liikkuminen vastakkaisessa ilmavirrassa olisi täysin mahdotonta.
Olemmehan saaneet nähdä runsaasti kuvamateriaalia vastaavista, -
jopa pienemmistäkin hurrikaaneista ja taifuuneista, -
jotka ovat tuhonneet kokonaisia nykyaikaisia kaupunkeja maan tasalle.
Miten kulku Punaisen meren yli sellaisten vastatuulien vallitessa -
oli siis ollut mahdollista ja selitettävissä?
Raamattu mainitsee vain voimakkaan itätuulen, jonka Herra nostatti -
ja joka sai aikaan mainitun luonnonilmiön.
Tuntematta sen paremmin meteorologiaa, -
mieleen nousee ajatus, että kyseessä on täytynyt olla -
kaksi eri suuntiin kehittynyttä, hirmu- myrskyn tasoista painekeskittymää.
Hirmumyrskyn voimalla puhaltaneet tuulet ovat puhaltaneet idästä, -
joten painekeskittymät ovat olleet suhteellisen lähellä toisiaan, -
pyörien kuitenkin eri suuntiin.
Pohjoisempi korkeapaine pyöri kellon suuntaisesti ympäri -
ja eteläinen matalapainen vastapäivään.
Tällaiset tavattoman voimakkaasti puhaltavat tuulet kykenevät kyllä -
pakottamaan merivedetkin liikkeelle, tässä tapauksessa siis eri suuntiin, -
merivesi vetäytyi luonnollisesti ensin matalamman kannaksen kohdilta, -
ja siten muodostuisivat Raamatussa mainitut merivesiseinämät, -
joiden väliin jäisi kulkukelpoinen väylä.
Vaikka tällaiset luonnonilmiöt ovat erittäin harvinaisia, -
ovat ne kuitenkin mahdollisia, -
muutoinhan maailmankaikkeuden Luoja ei olisikaan Kaikkivaltias.
Missään tapauksessa suoraan vastaan puhaltava itätuuli, -
joka olisi jakanut meren kahdeksi seinämäksi, ei voi tulla kysymykseen.
Jotta tällaiset vesiseinämät ovat voineet muodostua, -
olisi tuulen nopeuden oltava ainakin luokkaa 70-80 metriä sekunnissa.
Silloin ilmanpaine-erojen on täytynyt olla valtavia, -
tuulihan muodostuu, kun ilmanpaine laskee korkeasta matalaan.
Suurimmat koskaan mitatut paineet ovat olleet; -
korkeapaine 1085 millibaaria ja matalin 890 millibaaria.
Sellaiseen vastatuuleen kulkeminen on täysin mahdotonta, -
kun se on sitä jo 25 metriä sekunnissa puhaltavassa tuulessakin.
Sillä välin myös faaraon mieli oli jo ehtinyt muuttua, -
olihan Egypti menettänyt valtavan suuren orja-palvelijajoukon, -
jonka merkitys maan taloudelle ilmaisena työvoimana oli korvaamaton.
Ehkä faarao halusi myös kostaa israelilaisille -
kaikkien maan esikoisten kuoleman.
joka tapauksessa Jumala oli päättänyt paaduttaa faaraon sydämen.
Niin faarao kokosi kuudetsadat erikoissotavaunujoukot -
sekä niiden lisäksi koko muun Egyptin silloisen sotakaluston -
ja joukot lähti ajamaan pakolaisia takaa.
Egyptin joukot saavuttivat heidät Pii-Hahirotin kohdalla, -
vastapäätä Baal-Sefonia, eli nykyisen Nuweiban kohdalla, -
ja mikä paikan määrityksen kannalta tärkeintä, meren rannalla.
Nähdessään faaraon joukot, kansa pelästyi, mutta Mooses vakuutti heille,
että Herra sotii heidän puolestaan, -
ja niin hän sai käskyn ojentaa sauvansa meren yli -
ja muodostui käytävä, jota pitkin kansa pääsi pois Egyptin maaperältä -
nykyiseen Saudi-Arabiaan.
Näin Mooseksen johtamana israelilaiset kulkivat avautunutta, -
sorapohjaista merenpohjaa pitkin toiselle puolelle.
Kun kaikki olivat päässeet turvallisesti Midianin puoleiselle rannalle, -
Mooseksen käsi ojentui jälleen meren ylle.
Tuulet heikkenivät välittömästi, merivedet palautuivat voimalla takaisin
ja kannasta pitkin heitä seurannut Egyptin faaraon sotajoukko -
hukkui kokonaisuudessaan.
Tässä satelliittikuvassakin hyvin erottuva vaaleampi kohta -
ja sinne johtava sola näkyvät selvemmin, -
samoin merenpohjan omituinen muoto ja kannas, -
joka olisi mahdollistanut ylittämisen.
Kuvassa näkyvät ohjelman toimittajan piirtämät symboliset millibaarikäyrät, -
jotka olisivat voineet mahdollistaa -
niin voimakkaiden itätuulien muodostumisen, -
että merenpinta olisi väistynyt sekä pohjoiseen että etelään.
Näin kannas, joka on hyvin matala, olisi paljastunut ensimmäiseksi, -
ja kulku kiinteää sorapohjaista merenpohjaa pitkin oli mahdollista.
Samalla merivedet olisivat muodostuneet -
loiviksi seinämiksi kulkuväylän kummallekin puolelle.
Sekä kannaksen pohjois- että etelänpuoliset merenpohjat ovat -
muutoin noin 700-900 metriä syvällä.
Sen, että Kaislameren ylitys tapahtui juuri täällä, -
vahvisti myös amerikkalainen arkeologi Ron Wyatt, -
Vieraillessaan Nuweibassa, Egyptin puolella vuonna 1978.
Hän löysi rannalta, lähes kokonaan veden peittämänä yhden, -
noin 6 metriä korkean ja metrin paksuisen graniittipilarin -
ja kaivautti sen esiin.
Se paljastui tutkimuksissa olevan toinen kahdesta graniittipylväästä, -
jotka olivat jo kuningas Salomon aikana pystytetty -
Kaislameren ylityksen muistoksi lahden kummallekin rannalle -
Herran kunniaksi, joka oli saanut aikaan kyseisen ihmeen.
Valitettavasti kirjoitukset olivat kuluneet tästä ensimmäisestä pois, -
joten pylvään tärkeys ymmärrettiin vasta kuusi vuotta myöhemmin, -
kun vastapäätä Saudi-Arabian rannikolta löydettiin toinen -
samanlainen graniittipylväs.
Se oli vielä tuolloin pystyssä ja aivan identtinen ensimmäisen kanssa, -
paitsi että kirjoitus oli vielä ehjä.
Siinä luki foinikialaisella kirjoituksella seuraavaa:
Mizraim, Egypti, Salomon, Edom; -
kuolema, Farao, Moses ja Jahve, -
osoittaen, että kuningas Salomo oli pystyttänyt nämä pylväät -
meren ylityksen ihmeen muistomerkiksi.
Saudi-Arabia, ääri-islamilaisena valtiona ei hyväksy ei-islamilaisia, -
lähinnä siis kristittyjä, vielä vähemmän juutalaisia turisteja, -
ja ehkä juuri luvattomien vierailijoiden pelossa Saudi-Arabian viranomaiset -
ovat sittemmin poistaneet tämän pylvään ja korvanneet sen -
lippumerkillä paikkaan, jossa se ennen seisoi.
Kaislameri, Agaban lahti oli siis ylitetty ja -
tultu pois Egyptistä Midianin maahan.
2,5 miljoonainen väkijoukko leiriytyi ja lepäsi varmaankin -
useita päiviä ennen kuin saivat käskyn lähteä jatkamaan vaellusta.
Raamattu kertoo meille jakeessa 22, -
että Mooses käski israelilaisten lähteä liikkeelle Kaislamereltä, -
ja niin he lähtivät Suurin autiomaahan.
He kulkivat kolme päivää autiomaassa löytämättä vettä.
Näistä tapahtumista kerrotaan myös 4. Mooseksen kirjassa, luvussa 33.
Sitten mainitaan, että he tulivat Maaraan, -
mutta he eivät voineet juoda sen vettä, koska se oli karvasta, -
siksi paikalle annettiin nimi Maara, joka merkitsee kitkerää tai karvasta.
Kansa aloitti kuuluisat napinansa Moosesta vastaan ja sanoi: -
Mitä me juomme? Silloin Mooses huusi Herran puoleen, -
ja Herra näytti hänelle puun. Mooses heitti sen veteen, -
ja vesi muuttui makeaksi. Tässä kohden Raamattu kertoo meille, -
että juuri siellä, Maarassa, Herra antoi lain ja oikeuden kansalle, -
ja siellä hän myös koetteli sitä.
Hän sanoi, Mooses toimi ilmeisesti Herran äänen puhetorvena; -
"Jos sinä kuuntelet Herran, sinun Jumalasi, ääntä -
ja teet sen, mikä on oikein hänen silmissään, -
otat varteen hänen käskynsä ja noudatat kaikkia hänen lakejaan, -
minä en pane vaivaksesi yhtäkään niistä sairauksista, -
joilla olen vaivannut egyptiläisiä, -
sillä minä olen Herra, sinun parantajasi.”"
Sieltä vaellus jatkui ja israelilaiset tulivat Eelimiin, -
missä olivat ne jo aiemmin mainitut 12 vesilähdettä ja 70 palmua, -
siellä he leiriytyivät veden ääreen palmupuiden siimekseen.
Matka jatkuu. Kaislameren ylityksestä oli kulunut vasta parisen viikkoa -
ja Egyptistä lähdöstä puolitoista kuukautta ja tultiin Siinin autiomaahan,
joka on Eelimin ja Siinain välissä. Tässä tarkoitetaan nyt Siinain vuorta,
ei Egyptin puoleista niemimaata.
Siellä kansa alkoi jälleen napista Moosesta vastaan, -
koska heillä ei ollut ruokaa riittävästi. Raamattu kertoo, -
että Herra antoi heille sekä viiriäisiä että taivaasta mannaa syödäkseen.
Samalla, aivan erämaavaelluksen alussa, Herra antoi heille myös -
käskyn sapatin pitämisestä.
Mannaa he saivat syödäkseen seuraavat neljävuosikymmentä, -
aina siihen saakka, kunnes tulivat luvatun maan rajoille.
Kun luemme edelleen Raamattua, huomamme, että Mooseksen appi -
Jethro, midianilainen Raamatun Jumalaan uskova pappi -
oli saanut kuulla kaikesta siitä, mitä Herra oli kansansa eteen tehnyt, -
ja lähti tapaamaan Moosesta Sipporan ja molempien poikien kanssa.
Tällaisen viestin Jethro on ymmärrettävästi voinut saada -
vain Midianin maassa. Jakeessa 1 mainitaan myös erittäin selvästi, -
että Herra oli vienyt kansansa pois Egyptistä -
ja kuten tiedämme, koko Siinai kuului tuolloin Egyptiin.
Kaislameren ylityksen jälkeen kansa oli siis tullut ja -
leiriytynyt paikkaan nimeltä Refidim. Siellä Herra teki jälleen uuden ihmeen.
Hän käski Mooseksen lyödä kallioon, jotta kansa saisi vettä juodakseen.
Tällainen paikka on edelleen olemassa.
kuvassa näkyy halkaistu kallio, josta on arkeologien mukaan -
juossut joskus valtavat määrät vettä.
Sen kohdalla on siis ollut suuri maanalainen makean veden lähde.
Refidim, jota kutsuttiin myös nimellä Meriba, oli paikka, -
jossa he kohtasivat amalekilaiset, -
kansan, jota vastaan he joutuivat taistelemaan ja jonka he voittivat.
Etsiessämme muinaista Hoorebin vuoren paikkaa katsomme -
2. Mooseksen kirjan luvun 19 ensimmäisiä jakeita.
Jakeessa 2 mainitaan, että kansa oli lähtenyt pois Refidimistä -
ja leiriytynyt erämaahan korkean vuoren juurelle.
Paikka oli jossakin Siinain erämaassa.
On huomattava, että tuolloin Siinaiksi kutsuttiin myös -
midianilaisten maassa olevaa keskistä erämaa-aluetta, -
siitä etelämpänä oli Suurin erämaa -
ja pohjoisempana Paran-niminen autiomaa.
Näin Exodus tänään ohjelmamme toinen jakso.
Seuraavassa jaksossa katselemme laintauluja, kultaista vasikkaa -
ja paljon muita mielenkiintoisia tapahtumia.
Pysy kanavalla niin nähdään taas kahden viikon kuluttua.
Tekstitys: TV7