Tervetuloa seuraamaan Exodus tänään ohjelmaa.
Olen Pekka Sartola ja tämän uuden ohjelman myötä -
vien sinut tutkimusmatkalle Israelin raamatulliseen sekä -
kansainväliseen historiaan Aabrahamista nykyaikaan saakka.
Näin haastavalla tutkimusmatkalla, -
mitä on Israelin historia on sen alkuhämäristä nykyaikaan saakka, -
on aloitettava alusta, jotta kokonaiskuvasta tulisi selkeä.
Aloitamme tarkastelemalla Raamatun kertomuksia, -
jotka johdattavat ajassa taaksepäin neljän vuosituhannen verran.
Eräs niistä kertoo Jumalan ja Aabrahamin välisestä liitosta -
ja maata koskevasta lupauksesta, jonka Herra antoi Aabrahamille.
"Nosta silmäsi ja katso siitä paikasta, missä olet, -
pohjoiseen, etelään, itään ja länteen. Sillä kaiken maan, jonka näet, -
minä annan sinulle ja sinun jälkeläisillesi ikuisiksi ajoiksi."
"Sinä päivänä Herra teki Abramin kanssa liiton, sanoen: -
"Sinun jälkeläisillesi minä annan tämän maan, -
Egyptin virrasta aina suureen virtaan, Eufrat-virtaan saakka:"
Ensimmäinen lupaus annettiin Sikemissä, nykyisessä Nablusissa, -
mahdollisesti Gerizim-vuoren laella.
Ainakin sieltä näki kauemmaksi kuin tasankomaalta.
Ennen kuin menemme eteenpäin, -
on pysähdyttävä kahden miehen tapaamiseen, -
sillä siihen liittyy asioita, joita näemme Uuden Testamentin puolella.
Herrat olivat Aabraham ja Melkisedek. Ensin hieman taustoja.
Puolisen vuosisataa ennen kuin Jumala antoi Israelille lain, -
Tooran, siihen liittyvine käskyineen, opetuksineen ja kieltoineen, -
siis paljon ennen leeviläistä pappisjärjestelmää ja ylipappeutta, -
oli voimassa toisenlainen pappeusjärjestys -
ihmiskunnan ja Jumalan välisen suhteen hoitamista varten.
Tuolloisen ihmiskunnan ja Jumalan välistä suhdetta -
hoiti ainakin yksi mies, muista ei meille kerrota.
Hän oli silloisen Saalemin, siis nykyisen Jerusalemin -
eteläpuolella sijainneen kaupungin pappiskuningas nimeltään Melkisedek.
Raamattu mainitsee hänet kymmenen eri kertaa.
Kahdesti Vanhassa Testamentissa ja loput Uudessa, -
nekin kaikki heprealaiskirjeessä. Kaikki kuvaukset Melkisedekistä, -
antavat selkeästi ymmärtää hänen olleen ihminen, ei Kristus, ei enkeli, -
ei mikään satuolento, ei mikään mystinen hahmo tai oppisuunta, -
vaan yksinkertaisesti ihminen.
"Ja Melkisedek, Saalemin kuningas toi leipää ja viiniä;
hän oli Jumalan, Korkeimman pappi. Ja hän siunasi hänet sanoen: -
Siunatkoon Aabramia Jumala, Korkein, taivaan ja maan Luoja.
Ja kiitetty olkoon Jumala, Korkein, joka antoi vihollisesi sinun käsiisi.
Ja Aabram jakoi hänelle kymmenykset kaikesta."
Tämä puhuu jo melko paljon. Melkisedek oli kanaanilainen, -
silloisen Saalemin kuningas ja Jumalan, Korkeimman pappi.
Hänen tehtävänään oli toimia -
kansojen ja Jumalan välisenä ylimmäisenä pappina.
Meille ei kerrota, mitä muuta hänen papilliseen tehtävään kuului.
Vanhat juutalaiset lähteet mainitsevat hänen olleen yhden Seemin pojista, -
mutta Raamattu ei siitä kerro mitään.
Ongelmalliseksi tulkinnan Melkisedekistä tekee se, -
että Raamatussa mainitaan hänen papillisen tehtävänsä olleen -
ikään kuin esikuva Kristuksen tulevalle, myöhemmälle -
ylimmäispapilliselle tehtävälle.
Meidän käännöksemme saattavat luoda mielikuvan, -
jonka mukaan Kristuksen pappeus olisi jollain tavoin alisteinen tai -
alempiarvoinen kuin Melkisedekin pappeusjärjestys.
Tästä ei kuitenkaan ole kyse.
Tulee tiedostaa, että myöhempi, Israelille annettu leeviläinen pappeus,
koski nimenomaan Israelin ja Jumalan välistä suhdetta.
Israelin kansan papillisena tehtävänä oli levittää tietoutta -
yhdestä ainoasta maailmankaikkeuden Luojasta kansoille, joita he kohtasivat.
He olivat siis Jumalan valmistama pappisvaltakunta ja pyhä kansa, -
kuten Raamattu opettaa. Melkisedek oli ylimmäinen pappi, -
kaikkien silloisten kansojen edusmies Jumalan edessä, -
sitä tarkoittaa ylimmäinen pappeus ja Melkisedekin järjestys.
Leeviläinen pappeus ja ylipappeus koski vain -
Israelin kansan ja Jumalan välistä suhdetta.
Kristuksen pappeus on Melkisedekin järjestyksen tavoin -
koko maailmaa käsittävä, ja koskee siten myös juutalaisia.
Näin siksi, että leeviläinen pappeus on lakkautettu lopullisesti -
Golgatan ristillä tapahtuneella kertakaikkisella uhrilla.
Näin koko pappeuteen liittyvät kysy- mykset tulevat oikein ymmärretyiksi.
Muutama ongelmallinen käännös on sekoittanut asian ymmärtämistä.
Niistä puhutaan vain heprealaiskirjeessä, -
ja ne liittyvät leeviläisen pappeus- järjestykseen ja sen edellytyksiin.
Silloisen leeviläisen papin tuli kyetä selvittämään sukupuunsa täydellisesti.
Vain Aaronin suvusta voi nousta pappi toimittamaan temppelipalvelusta.
Tämä antaa mahdollisuuden ymmärtää, -
mistä seuraavissa jakeissa on kysymys.
Käännöksemme pyrkii selittämään näitä vaikeita jakeita seuraavasti.
"Abraham antoi hänelle kymmenykset kaikesta.
Melkisedek on ensinnäkin ”vanhurskauden kuningas”, -
mitä hänen nimensäkin merkitsee, -
sitten myös ”Saalemin kuningas” eli ”rauhan kuningas”.
Isättömänä ja äidittömänä, vailla sukuluetteloa, -
ilman päivien alkua ja elämän loppua -
hän on Jumalan Poikaan verrattavissa, ja hän pysyy pappina ikuisesti." (RK)
Jotta mainittu voitaisiin ymmärtää sen alkuperäisestä merkityksestä ja -
ajatuksesta käsin, on otettava edellisen rinnalle toinenkin käännös, -
joka on sujuvampi kuin edellinen.
Se on suora käännös vanhojen idän kirkkojen käyttämästä -
arameankielisestä Peshiitasta, -
jonka tri George Lamsa käänsi englanniksi jo 1930-luvulla.
"Ei hänen isäänsä eikä äitiänsä ole kirjattu sukuhistoriaan, -
ei myöskään hänen päiviensä alkua eikä hänen elämänsä loppua, -
mutta kuten Jumalan Pojankin, hänen pappeutensa kestää ainiaan."
Eli kysymys on vain pappeustehtävään vaadittavasta sukuluettelosta.
Ennen kaikkea siitä, että Melkisedekin sukuluetteloa ei ollut olemassa -
eikä sitä tarvittukaan. Kristuksen sukuluettelollakaan -
ei ollut leeviläisen pappeuden edellyttämää merkitystä.
Koska Jeesus tuli Juudan suvusta, ei Aaronin, -
heprealaiskirjeen kirjoittaja selventää kysymyksen seuraavissa jakeissa.
"Tämä asia käy vielä paljon selvemmäksi, kun nousee toinen, -
Melkisedekin kaltainen, pappi, joka ei ole tullut papiksi -
maallista perimystä koskevan lain käskyn mukaan -
vaan katoamattoman elämän voimasta."
Siirrymme seuraavaksi erääseen Jumalan ja ihmiskunnan väliseen, -
kaikkein tärkeimpään ja oleellisimpaan tapahtumaan, -
jonka ylitti vielä merkittävämpi 2000 vuotta myöhemmin.
Luemme miten Jumala määräsi Aabrahamin uhraamaan -
oman poikansa uhriksi itselleen -
paikassa, jonka hän myöhemmin osoitti.
Tapahtuma on inhimillisesti ajatellen aivan äärimmäisen koskettava, -
puhutteleva ja lopulta myös hyvin lohdullinen.
Aabram totteli, oli kuuliainen viimeiseen hetkeen saakka.
Hän oli valmis tekemään sen, mitä ei olisi uskonut häneltä vaadittavan.
Koska se oli Jumalan mielen mukaista, tuo uhritapahtuma estettiin ja -
Jumala teki liiton Aabramin kanssa.
"Minä vannon itse kauttani, sanoo Herra: -
Sentähden että tämän teit etkä kieltänyt minulta ainokaista poikaasi,
minä runsaasti siunaan sinua ja teen sinun jälkeläistesi luvun paljoksi -
kuin taivaan tähdet ja hiekka, joka on meren rannalla, -
ja sinun jälkeläisesi valtaavat vihollistensa portit."
Ja sinun siemenessäsi tulevat siunatuiksi kaikki kansakunnat -
maan päällä, sentähden että olit minun äänelleni kuuliainen."
Tapahtuma oli kulminaatiopiste, ihmiskunnan, Israelin historian -
ja tulevaisuuden käännekohta.
Tästä eteenpäin Jumalan suunnitelma alkoi toteutua, -
niin tulevan omaisuuskansan kuin ei-juutalaisten kansojenkin kohdalla.
Jumala oli löytänyt Aabrahamissa mielensä mukaisen miehen.
Vaikka ei ollut synnitön, hän oli sydämeltään kuuliainen ja nöyrä.
Hän oli valmis tottelemaan Herransa ja Jumalansa ääntä -
tilanteissa ja olosuhteissa, jotka inhimillisesti näyttivät mahdottomilta.
Sen, mitä Jumala ei lopultakaan pannut ihmisen tehtäväksi, -
Hän itse teki 2000 vuotta myöhemmin, -
antaessaan Poikansa kuolla Golgatan ristillä ihmiskunnan syntien vuoksi.
Raamattu myös kertoo, että Jumala oli tehnyt Aabrahamin kanssa liiton,-
jonka merkkinä oli poikalasten ympärileikkaus.
Se koski tuolloin myös miehen esikoispoikaa Ismaelia -
ja on edelleen voimassa arabikansojen keskuudessa, -
ja myös juutalaisten keskuudessa.
Raamatun kertoo myös Aabrahamin suvun jatkumisesta, -
lupauksesta, joka seurasi miehen toista poikaa Iisakia -
ja hänen jälkeläisistään Jaakobia ja hänen 12 poikaansa, -
ja heidän vaiheitaan niin orjuudessa Egyptissä kuin sieltä paluustakin.
Eräs kysymys vaatii huomiomme tässä yhteydessä.
Miksi Jumala tarvitsi itselleen omaisuuskansan -
ja miksi Hän valitsi juuri Israelin, juutalaiset tähän tehtävään?
Raamattu kuvailee asiaa siten, että Iisakin jälkeläisten välityksellä -
Jumala halusi levittää tietoutta itsestään ja tahdostaan.
Antoi Iisakille ja hänen jälkeläisilleen lupauksen tulevasta kotimaasta -
ja vannoi pitävänsä valan, jonka oli Aabrahamille antanut.
Iisakin pojan, Jaakobin jälkeläiset joutuivat Egyptiin -
ja lopulta orjuuteen, jota kesti 430 vuotta.
Sen me kaikki tunnemme raamatunhistoriasta.
Joosef, jonka hänen veljensä myivät orjaksi Egyptiin, -
nousi lopulta maan pääministeriksi.
Monien vaiheiden jälkeen Jaakobin loputkin pojat -
perheineen ja sukuineen asettuivat Egyptiin.
Joosefin eläessä kaikki sujui hyvin, -
mutta hänen kuoltuaan asetelmat muuttuivat.
Israelilaiset olivat lisääntyneet -
ja heidän lukumääränsä kasvoi niin suureksi, -
että faarao alkoi pelätä heidän muodostavan -
poliittisen ja sotilaallisen uhan Egyptille.
Hän määräsi heidät raskaaseen pakkotyöhön, kuten Raamattu kertoo.
Se ei estänyt kansaa lisääntymästä ja silloinen faarao päätti estää -
kansan lisääntymisen ja määräsi surmattavaksi kaikki poikalapset.
Tämä tapahtuma oli lähtölaukaus kansan vapautumiseen Egyptistä.
Ennen kuin menemme tapahtumiin, tutustumme Moosekseen.
Hänestä puhutaan paljon, mutta kuka hän oikein oli Egyptissä.
Monet noista noin 3500 vuotta vanhoista tapahtumista ovat säilyneet,
ainakin osittain, myös egyptiläisessä historiankirjoituksessa.
Mooseksen syntymän aikaan faaraona oli Amenhotep I, -
joka tunnettiin myös nimellä Djeserkare.
Hän hallitsi vuodesta 1525 alkaen -
20 vuotta eteenpäin kohti nykyistä ajanlaskuamme.
Hänen toimestaan määrättiin kaikki heprealaisten poikalapset -
surmattaviksi Niiliin heittämällä.
Tämä tapahtui vuonna 1520, jolloin myös Mooses syntyi.
Hänen jälkeensä faaraoksi nousi Thutmoses ensimmäinen, -
jonka tytär Hatshepsut, ollessaan noin 10-vuotias, -
pelasti Raamatun mukaan, -
kaisla-arkussa Niilin virrassa ajelehtineen heprealaisen poikalapsen.
Kertomus jatkuu siten, että lapsen, siis Mooseksen, äiti, -
sai tulla lapsen imettäjäksi ja kasvattajaksi sopivaan ikään saakka.
Pojan ollessa noin 10-12-vuotias, -
Hatsephut adoptoi hänet ja antoi vasta tuolloin, isänsä mukaan, nimen Moses.
Se oli faaraoiden hovitapojen mukaista, -
olihan adoptioäiti Hatsephut faaraon tyttärenä myös Egyptin prinsessa.
Niinpä Mooses-poika kasvatettiin aikuiseksi Egyptin hovissa -
kaikkien hovin edellyttämien tapojen ja taiteen sääntöjen mukaisesti.
Harppaamme ajassa muutamia vuosikymmeniä eteenpäin, -
ja tulemme uuteen faaraoon ja samalla aivan uudenlaisiin olosuhteisiin.
Faaraoista se, joka alkoi järjestelmällisesti sortaa heprealaisia,
oli edellisen poika Thutmoses II.
Hänen toimeenpanemansa sortokausi oli pahimmillaan vuonna 1480 eKr, -
jolloin myös aikuisikään ehtinyt Mooses puuttui niihin tapahtumiin, -
jotka seuraamuksiltaan johtivat hänet omalle 40-vuotiselle exodukselleen.
Thutmoses II kuoltua kuningattareksi oli noussut -
hänen sisarpuolensa Hatsephut, joka hallitsi Egyptiä yhdessä, -
vielä tuolloin alaikäisen poikapuolensa, Thutmoses III kanssa.
Mooseksen adoptioäiti, kuningatar Hatsephutin kuoltua samana vuonna,
heti hänen jälkeensä Egyptin yksinvaltiaaksi nousi Thutmoses III.
Hän, josta tuli myöhemmin myös exoduksen faarao.
Jotta ymmärtäisimme paremmin Mooseksen elämää, -
on hyvä palauttaa mieliimme tapahtumat, jotka ajoivat -
egyptiläisen hovi- ja myös sotilaskasvatuksen saaneen miehen -
omaan exodukseensa.
Raamattu kuvaa meille heprealaisen orjakansan kovaa kohtelua, -
tiilien valmistamista faaraoiden lukemattomiin rakennusprojekteihin, -
säälimätöntä kohtelua, ruoskintaa ja ankaraa pakkotyötä -
päivät, viikot, kuukaudet ja vuodet ja vuosikymmenet toisensa jälkeen.
Erään kerran paikalle saapunut Mooses, tuolloin 40-vuotiasmies, -
näki egyptiläisen vartijan lyövän ruoskalla heprealaista työläistä.
Syytä ei tarkemmin kerrota mutta Mooses kuitenkin vihastui, -
katseli ympärilleen, meni paikalle ja löi egyptiläisen kuoliaaksi, -
kaivoi kuopan ja hautasi hänet maahan.
Tapaus tuli kuitenkin ilmi ja myös faarao Thutmoses II:n korviin.
Mooses julistettiin lainsuojattomaksi ja hänen oli lähdettävä maanpakoon.
Tuolloinen Egypti käsitti myös koko Siinain niemimaan -
ja päästäkseen pois Egyptistä, jossa häntä etsittiin, -
Mooseksen oli paettava maan rajojen ulkopuolelle.
Hän pakeni Ezion-Geberin kautta Agaban lahden pohjoispuolitse -
Midianiin, nykyiseen Saudi-Arabian seuduille, -
Agaban lahden itäisille rantamaille. Siellä hän koki olevansa turvassa, -
poissa Egyptin maasta ja faaraon vaikutusvallasta.
Jumala puuttui tapahtumien kulkuun ja kutsui Mooseksen johtamaan -
kansansa pois Egyptistä ja uudisti samalla lupauksensa israelilaisille:
"Ja nyt minä olen kuullut israelilaisten vaikeroimisen, -
kun egyptiläiset pitävät heitä orjantyössä, ja olen muistanut liittoni.
Sano sentähden israelilaisille: 'Minä olen Herra, -
ja minä vien teidät pois egyptiläisten sorron alta ja -
vapautan teidät orjuudesta ja pelastan teidät ojennetulla käsivarrella -
ja suurilla rangaistustuomioilla.
Niin minä otan teidät kansakseni ja olen teidän Jumalanne; -
ja te tulette tietämään, että minä olen Herra, teidän Jumalanne, -
joka vien teidät pois egyptiläisten sorron alta.
Ja minä johdatan teidät siihen maahan, jonka minä olen -
kättä kohottaen luvannut antaa Aabrahamille, Iisakille ja Jaakobille; -
ja sen minä annan teille omaksi. Minä olen Herra.'"
Seuraavissa jaksoissa tarkastelemme kolmea erittäin tärkeää tapahtumaa -
Israelin kansa ja Jumalan välisessä suhteessa.
Ne liittyvät kansan lähtöön Egyptin orjuudesta, -
miten ja missä ylitettiin Punainen meri, Laintaulut ja Liitonarkku.
Nämä kaikki ovat monessa mielessä aivan käänteentekeviä tapahtumia -
Israelin kansan historiassa, siksi paneudumme niihin perusteellisesti.
Israelin kansan asuinalue tuon yli 400 vuoden jakson aikana -
oli pohjoisessa Goosenin maakunnassa, -
Niilin delta-alueen itäpuolella. Heidän lähtönsä ajankohtana, -
siis faarao Thutmoses III:n hallintakaudella, -
juutalaisen kansan väkiluku oli asekuntoisten miesten osalta -
noin 600 000. Sen lisäksi tietysti naiset, lapset ja vanhukset.
Varovaistenkin arvioiden mukaan yhteensä yli puolitoistamiljoonaa.
Toiset arvioivat heitä olleen kaikkiaan, -
muut kansat mukaan lukien, jopa 2,5 miljoonaa.
Lähdön ajankohta israelilaisten exodukselle oli noin vuonna 1440 eKr.
Joka tapauksessa se tapahtui Egyptin 18. dynastian aikana.
Raamattu ja juutalaisten oma ajanlasku, -
josta mainitaan Salomonin temppelin rakentamisen yhteydessä, -
tukevat nimenomaan tätä vaihtoehtoa.
Egyptistä lähdön yhteydessä mainitaan myös paljon sekakansaa.
Tuolloin Goosenissa työskenteli muitakin orjiksi otettuja kansoja.
Tämä väkijoukko oli ilmeisesti laskettu mukaan suurempaan arvioon.
Tällaisen väkijoukon liikkuminen, ruokkiminen ja kontrolloiminen -
muodosti sellaisenaan jo valtavan haasteen aikana, -
jolloin sofar-torvea kummoisempia kommunikaatiovälineitä ei ollut.
Siinailla ei ollut kunnollisia kulkuväyliä, -
ei yöpymispaikkoja näin valtavalle massalle, -
ei etukäteen varmistettuja veden- ja ruoansaanti mahdollisuuksia,
liikkuminenkin tapahtui apostolin kyydillä.
Mukana seurannut valtava karjalauma, raavaskarja, lampaat, -
kamelit ja aasit muodostivat oman matkantekoa määräävän, -
ja myös huoltoa rajoittavan osansa.
Lähtö Egyptistä oli siis samalla lähtö kohti jotain suurta ja tuntematonta.
Kaikki perustui yhden miehen, Mooseksen saamaan -
ilmestykseen, näkyyn ja Jumalan hänen kauttaan tekemiin -
valtaviin ihmeisiin faaraon hovissa.
Viimeisin niistä, kaikkien Egyptin esikoisten surmaaminen, -
oli viimeinen pisara faaraon maljassa ja heprealaiset suorastaan -
ajettiin pois maasta, varustettiin kullalla ja hopealla, vaatteilla -
ja varmasti annettiin myös ruokaa ja juomaa matkaeväiksi
Tätä tapahtumaa, Egyptistä lähtöä, muistellaan pääsiäisenä, -
juutalaisten pesachina. Puolitoistatuhatta vuotta myöhemmin -
siihen liittyi mukaan kristinuskon tärkeimmät tapahtumat.
Mihin exodus lopultakin suuntautui?
Tapahtumaan liittyvistä paikannimistä kiistellään edelleen.
Vain Goosen ja Succot ovat lähtöpaikkoina selviä ja kiistattomia.
Muinaisen Goosenin alueelta on löytynyt arkeologissa kaivauksissa -
suuria asuma-alueita, kyliä ja asutuskeskuksia, -
joiden rakennustyyli poikkeaa merkittävästi egyptiläisten vastaavista.
Raamattu mainitsee, että Mooses ilmoitti heille kohteen, päämäärän, -
minne ollaan matkalla; kanaanilaisten, heettiläisten, amorilaisten, -
hivviläisten ja jebusilaisten maa. Nuo kansat olivat siis tuttuja -
ainakin nimien perusteella myös silloiselle heprealaisväestölle.
Mutta miksi ei lähdetty suoraa tietä sinne?
Suorin tie olisi ollut rantatie -
Goosenista parisataa kilometriä koilliseen, -
siis vain muutaman viikon matka hitaastikin kulkien.
Se olisi ollut helppokulkuisin ja luontevin tie.
Jostain syystä Jumala halusi antaa kansalleen -
vieläkin selvempiä tunnustekoja olemassaolostaan -
kuin ne, jotka olivat tapahtuneet Mooseksen kautta faaraon hovissa.
Vain koettelemukset, vastoinkäymiset ja niistä selviäminen -
vahvistavat uskoa, ei niinkään myötätuulessa vaeltaminen.
Ehkäpä Jumala halusi näin koetella kansaansa, opettaa sitä luottamaan -
aina ja kaikissa olosuhteissa Herraansa.
Rukoilemaan, palvomaan ja olemaan kuuliainen Hänelle.
Sellaista asennetta ei saavuteta ilman että joudutaan tilanteisiin, -
jossa omat voimat ovat riittämättömät, omat mahdollisuudet nollattu -
ja jäljellä on vain turvaaminen yksi Jumalaan ja Hänen voimaansa.
Toisaalta Herra halusi kaiketi näyttää myös Egyptin faaraolle ja kansalle, -
että heidän epäjumalien palvontansa ei ole tuonut apua, -
heidän jumalansa ovat voimattomia maailmankaikkeuden Luojan edessä.
Raamattu selventää meille Jumalan ajatuksia:
"Mutta kun farao oli päästänyt kansan, ei Jumala johdattanut heitä sitä tietä,
joka kulki filistealaisten maan kautta, vaikka se oli suorin, -
sillä Jumala ajatteli, että kansa ehkä katuisi nähdessänsä sodan syttyvän -
ja palaisi Egyptiin; vaan Jumala antoi kansan poiketa -
erämaan tietä myöten Kaislamerta kohti.
Ja taisteluun valmiina israelilaiset lähtivät Egyptin maasta."
Liikkeelle lähdettiin Succotista, -
Suuren Katkerojärven luoteispuolella olevalta alueelta kohti erämaan tietä,
siis ehdottomasti Siinaita poikittain, -
sillä suora tie alaspäin kohti Katkerojärviä ja Suezin lahtea -
kulki asutun ja viljavan seudun kautta, -
eikä siitä voinut mitenkään käyttää nimitystä erämaan tie.
Erämaat tulivat tuolloin vastaan ensimmäiseksi Siinailla, -
jota ennen pysähdyttiin Eetamiin, erämaan reunaan.
Tästä eteenpäin Raamattu on varsin harvasanainen, -
kun etsitään tietä siitä eteenpäin, ja toiseksi paikkaa missä Punainen Meri,
tai oikeammin Kaislameri olisi jakaantunut kahtia.
Siinain keskivaiheilla on hyvin tunnettu ja kuuluisa Mitlan sola, eräs harvoja -
suhteellisen helppokulkuisia reittejä ylittää erämaa itä-länsisuunnassa.
Sotilaskasvatuksen faaraon hovissa saanut Mooses tiesi varmasti sen.
Kovin montaa muuta vaihtoehtoa erämaan ylitykseen -
noin suuren joukon kanssa ei oikeastaan ollut.
Mielipiteet tutkijoiden kesken jakaantuvat ainakin tusinaan -
eri reittejä. Ongelmaksi muodostuu se, -
että paikkojen nimet ovat saattaneet muuttua -
kuluneiden 3500 vuoden aikana, ja jossain määrin maastokin.
Siksi on tärkeää löytää muutama selvä kiinnekohta, -
joiden varaan voi uskottavasti rakentaa päätelmiä.
Näin ensimmäinen jakso Exodus tänään ohjelmastamme.
Seuraavassa jaksossa kahden viikon kuluttua katselemme mm. -
Punaisen meren jakautumista. Pysy siis kanavalla.
Hyvä katsoja. Mikäli tämä ohjelma puhutteli sinua, -
voit tukea sarjan tuottamista soittamalla numeroon: 0600 02030
Puhelun hinta on noin 13 euroa.
Voit myös lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille.
Muista mainita viite: 3162 ja saajana: Ristin Tuki ry.
Lahjoitus onnistuu myös MobilePayllä ja tekstiviestillä.
Kiitos lahjastasi.
Tekstitys: TV7