Hyvät katsojat! Tervetuloa sarjaan Evoluutio, luominen ja tiede!
Tässä jaksossa tarkastelen nisäkkäiden kehitystä.
Evoluution kannattajien mukaan nisäkkäät kehittyivät -
matelijamaisista eläimistä, joita kutsutaan joskus "nisäkäsliskoiksi".
Jotkut evolutionistit eivät kuitenkaan pidä tästä termistä.
He eivät näet usko nisäkkäiden kehittyneen todellisista matelijoista.
He kutsuvatkin näitä eläimiä nimellä terapsidi.
Nisäkkäillähän on pitkät ja terävät kulmahampaat.
Matelijat usein nielevät ruokansa kokonaisena pureskelematta.
Nisäkkäät sen sijaan yleensä pures- kelevat ravintonsa ennen nielaisua.
Tämän takia nisäkkäillä on erilaisia hampaita, -
mm. kulmahampaat, jotka mahdollis- tavat esim. lihan paloittelemisen.
Nisäkkäillä on myös vahvat leuka- lihakset voimakkaaseen purentaan.
Matelijoilla sen sijaan on yksinkertaiset terävät hampaat -
ja heikommat leukalihakset.
Matelijamaisten eläinten fossiileilla, esim. Hylonomuksella, -
jotka on löydetty alemmista kalliokerroksista, -
on matelijoille tyypilliset hampaat sekä kallot, -
joissa on hyvin vähän tilaa leukalihaksille.
Niiden yläpuolisista kerroksista on löydetty Dimetrodonin kaltaisia -
otuksia, joilla on nisäkkäille ominaiset kulmahampaat ja ohimoaukot, -
jotka antavat tilaa isommille leukalihaksille.
Niiden yläpuolelta taas on löydetty Lycaenopsin kaltaisia fossiileja, -
joilla on pidemmät kulmahampaat ja isommat aukot kalloissa, -
mikä viittaa vielä isompiin purulihaksiin.
Vielä tätäkin ylempää on löydetty Thrinaxodonin fossiileja, -
joilla on usean purulihaksen sallimat kallot.
Kaikkien yläpuolelta on löydetty eläimiä, -
jotka ovat kaikin tavoin nisäkkäitä.
Evoluution kannattajien mukaan tämä sarja on vahva todistus -
matelijamaisten eläinten eli terapsidien kehittymisestä nisäkkäiksi.
Lisäksi evolutionistit tähdentävät, -
että kallon muuttuessa nisäkäsmäisemmäksi -
eläimet alkavat kävellä enemmän nisäkkään tavoin: -
jalat pystysuorassa kehon alla eikä maata vasten sivuille sojottaen.
Toinen näistä kalliokerroksista nähtävä suuntaus on -
muutos alaleuasta, jossa on useita luita matelijoiden tavoin, -
leukaan, jossa on vain yksi luu, kuten nisäkkäillä.
Evolutionistit väittävät tällaisten fossiilien osoittavan selvästi, -
että evoluutiota matelijamaisista eläimistä nisäkkäisiin on ollut.
Eläimistä tulee heidän mukaansa vähitellen monella tapaa -
enemmän nisäkäsmäisiä, kun kallio- kerrostumissa ja "evoluutioajassa" -
siirrytään eteenpäin.
Evolutionistien ajattelussa ko. muutokset syntyivät -
miljoonina vuosina, kun matelijamaisille eläimille -
kehittyi nisäkkäiden piirteitä, -
jotka auttoivat niitä sopeutumaan erilaisiin ympäristöihin.
Kuvassa ovat ihmisen välikorvan luut.
Ne välittävät ja vahvistavat äänen tärykalvolta sisäkorvaan.
Evolutionistit uskovat, että articular- ja quadratumluut, -
jotka muodostavat terapsidien leukanivelen, -
kehittyivät vasaraksi ja alasimeksi nisäkkäiden välikorvassa.
Terapsidien leukanivelen kaksi luuta olisivat siis vaeltaneet -
sisäkorvaan kuuloluiksi.
Tästä kirjoitetaan seuraavanlaista tarinaa: -
Liskot syövät niiden luiden avulla, joita me käytämme kuulemiseen.
Tässä taas yksi mainio kehitysoppikertomus.
Evolutionistit siis todella uskovat, -
että articular- ja quadratumluut, jotka muodostivat -
terapsidien leukanivelen, kehittyivät vasaraksi ja alasimeksi -
nisäkkäiden välikorvassa.
Kreationistit ovat samaa mieltä siitä, -
että nämä eläimet elivät eri ympäristöissä, -
mutta eivät siitä, että ne elivät eri aikaan historiassa.
Kreationistien mukaan tällaisia erilaisia fossiileja löytyy -
eri kalliokerrostumista siksi, että eläimet elivät eri alueilla -
ja hautautuivat vedenpaisumuksen eri vaiheissa.
Tämä voi johtua siitä, että ennen vedenpaisumusta -
joillakin alueilla oli runsaasti matelijoita/matelijamaisia eläimiä, -
toisilla nisäkkäitä. Siinä välissä oli nisäkäsmäisiä matelijoita.
Heidän mukaansa tämä kertoo Jumalan täydellisestä suunnitelmasta, -
jossa kukin eläin oli täysin sopeutunut ympäristöönsä.
Kreationistit näkevät matelijamaiset nisäkkäät -
matelijoiden ja nisäkkäiden ominai- suuksia omaavina Archaeopteryxin, -
muinaislinnun kaltaisina mosaiikkeina, ei välimuotoina.
No, onko järkevää uskoa, että matelijat/matelijamaiset eläimet -
ovat kehittyneet linnuiksi ja nisäkkäiksi?
Luomisuskovat tiedemiehet tähdentävät matelijoiden anatomian -
monin tavoin eroavan huomattavasti linnuista/nisäkkäistä.
Heistä pelkästään fossiilien luiden tarkastelu ei riitä hahmottamaan -
kaikkia muutoksia, joita tarvitaan evoluutioon, -
joka johtaisi matelijasta linnuksi tai nisäkkääksi.
Seuraavassa osa näistä muutoksista:
Matelijat ovat vaihtolämpöisiä, linnut ja nisäkkäät tasalämpöisiä.
Fysiologia on erilainen.
Matelijat kehittyvät munassa emon ulkopuolella, -
nisäkkäät emon kohdussa kiinni istukassa. Valtava ero!
Matelijoilla on sisään- ja ulos- hengittävät paljekeuhkot, -
kun taas linnuilla on läpivirtaussysteemi.
Matelijoilla on suomut, linnuilla höyhenet -
ja nisäkkäillä karvan peittämä iho.
Matelijat kulkevat maata pitkin, kun taas linnut lentävät.
Matelijat siis kehittyvät yleensä munan sisällä emon ulkopuolella.
Kyseessä on ovipariteetti. Nisäkkäät kehittyvät kohdussa -
kiinni istukassa. Kyseessä on tällöin vivipariteetti.
Suomu on verinahan luutuma, joka yhdessä orvaskäden kanssa -
muodostaa kalojen ja matelijoiden ihon.
Kalojen suomujen lukumäärä on sama koko elämän ajan.
Suomuihin kasvaa vuosirenkaita eli lustoja, joista iän voi määrittää.
Ihmisen iho on kehon suurin elin. Siinä on karvoja.
Karvat ovat hyvin pieniä, mutta lukumäärä sama kuin esim. koiralla.
Karvoihin liittyy erilaisia elimiä ja lihaksia, myös rasvantuotantoa.
Ne ovat hyvin erilaisia kuin suomut puhumattakaan siitä, -
että sulassa on miljoona osaa. Väite suomujen muutoksesta suliksi -
on aika huima tarina, johon evolutionistit uskovat.
Nykyään tiedetään kuitenkin, -
että koska tämä muutos on niin vaikea, -
niin linnun jalkojen suomut kehittyivät sitten -
uudestaan takaisin sen jälkeen, kun suomut olisivat kehittyneet suliksi.
Kyllä evolutionistien tarinat ovat siis aivan loputtomia.
Kreationistit väittävät, että mikä tahansa näistä muutoksista -
suomusta karvaksi tai suomusta sulaksi jo yksinään aiheuttaisi -
kiistämättömän haasteen darvinisteille.
Kaikki yhdessä huomioiden lintujen ja nisäkkäiden evoluutio -
näyttää järjellä ajatellen täysin mahdottomalta.
Vaihtolämpöisten matelijoiden ruumiinlämpö -
riippuu ympäristön lämpötilasta.
Siksi esimerkiksi liskot usein paistattelevat auringossa.
Linnut ja nisäkkäät taas pystyvät tuottamaan lämpöä sisäisesti -
ja nostamaan ruumiinlämpöä. Ne voivat elää kylmässä -
ja lämpimässä ilmastossa. Eläimen kehitys -
vaihtolämpöisestä tasalämpöiseksi vaatisi tosi monia muutoksia -
pienimmistä solujen toimintaa kontrolloivista molekyyleistä alkaen.
Tuhansia proteiineja/entsyymejä tulisi muokata -
toimimaan korkeammissa lämpötiloissa.
Uusia mekanismeja tarvittaisiin ruumiinlämmön säätelyyn (hikoilu).
Lisäksi tarvittaisiin lämpötila- reseptoreita eli antureita -
sekä kylmässä supistuvia ja lämpimässä laajenevia verisuonia -
näin viilentäen kehon lämpötilaa.
Biologitohtori Hugh Tyndale-Biscoen mukaan -
tasalämpöisten selviäminen eri lämpötiloissa -
"sisältää niin paljon kaikkeen muuhun vaikuttavaa mukautumista -
ja vaikuttaa jokaiseen kehon toimintoon niin syvästi, -
että sellaisen kehittyminen evoluution myötä olisi -
todellinen kvanttiaskel". Ominaisuus ei siis olisi voinut -
kehittyä vähitellen, kuten darvinilainen ajattelu edellyttää.
Toisten mielestä tasalämpöisten lämmönsäätelymekanismien -
monipuolisuus on "todella ilmiömäistä -
ja kuuluu biologian suurimpiin mysteereihin".
Luomisuskovat tiedemiehet esittävät että muutos ovipariteetista -
(emo munii munan) vivipari- teettiin (alkio kehittyy emossa) -
vaatisi lukemattomia toisiinsa liittyviä muutoksia.
Sellaista ei voi syntyä vähitellen. Ajatellaan vain yhtä yksityiskohtaa.
Kohdun limakalvon pitää muokkautua niin, -
että alkio voi kiinnittyä siihen.
Jo tämä yksin vaatii useita satoja muutoksia geenien toimintaan.
Istukka kuljettaa sikiölle happea ja ravintoa äidistä -
sekä poistaa hiilidioksidia ja kuona-aineita toiseen suuntaan.
Se vastaa sikiön sisäelinten toiminnasta, -
kunnes ne ovat täysin kehittyneet ja lapsi voi syntyä.
Kaikki tapahtuu äidin ja sikiön veren sekoittumatta.
Istukan pitää myös suojata sikiötä äidin immuunipuolustukselta.
Synnytyksen jälkeen istukka irtoaa kohdusta, -
ja niiden väliset verisuonet katkeavat. Jotta äiti ei kuolisi, -
suonia ympäröivät rengaslihakset supistuvat, ja verenvuoto pysähtyy.
Tämä muutos on niin massiivinen -
ja toimii kaikki-tai-ei mitään -periaatteella.
On itse asiassa aika röyhkeää väittää, -
että munasta siirtyminen kohdun sisään -
ja sikiön välityksellä tapahtuva alkion ja sikiön kehittyminen -
olisi kehittynyt toinen toisistaan. Väite on täysin mieletön.
Kiitos, kun olit mukana!
Jatkamme tästä jännittävästä aiheesta ensi jaksossa.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare